278 



unders0ge, hvorledes Forholdene med Hensyn til Be- 

 vaegelsesphaenomenerne \ilde stille sig her paa Jorden, 

 hvis Solen opherte at sende os sin Varme. Plantelivet 

 vilde oph0re, Dyr og Mennesker vilde uddee. Ingen 

 Vind vilde suse gjennem Skovens bladlese Kroner, Havets 

 Belger vilde - laegge sig, og kun Flodbolgen vilde med 

 urokkelig Neiagtighed fortsaette sin Vandring. Regnen 

 vilde ophere og Floderne udt0rres. J0klerne vilde paa 

 Gnmd af Jordens Afkjoling rykke laengere ned i Dalene, indtil 

 deres lis- og Firnmarker, som ikke laengere erstattedes ved 

 atmosphaeriske Nedslag, vare udt0mte. Jorden vilde vsere 

 indhyllet i Taage, dannet ved den med Vanddamp maettede 

 Lufts uafbrudte Afkj01ing, lisbjerge flyde ned mod ^Eqva- 

 tor, indtil deres Kilder vare udt0mte, Havstr0mningerne 

 en Tid lang fortsaettes i de gamle Spor, men sagtne deres 

 Fart og tilsidst komme i Hvile. Et tyndt lislag vilde 

 endelig bedaekke Havet, men opbrydes ved Flodb01gens 

 regelmaessige Bevaegelse, indtil det havde faaet tilstraekkelig 

 Modstandskraft. Alt vilde saaledes vaere ubevsegeligt, d0dt, 

 hvis ikke de vulkanske Kraefter vedbleve deres travle 

 Virksomhed og ved deres udspyede Lavamasser for en 

 Tid opvarmede det omgivende Land. Den uafbrudt af- 

 kj01ede Jordskorpe vilde traekke sig sammen og trykke paa 

 Jordens ildflydende Indre, og dette vilde skaffe sig Vei 

 deels gjennem Vulkanerne , deels ved Gjennembrud paa de 

 Steder, hvor Modstanden var mindst. Disse Livsyttringer 

 vilde kun vaere som en D0endes sidste Krampetraekninger, 

 thi ethvert saadant Udbrud er et Varmetab, et Krafttab. 

 De vilde blive svagere og tilsidst ophere, og Jorden vilde 

 da fortsaette sin Bevaegelse som en 0de, ubeboet, Iivl0s 

 Klode. 



