291 



Knaeet, hos Orung-Utangen lige til Anklerne og hos de 

 saakaldte Gibbonner (Hylobates) smaae, meget lang- 

 armede, rundhovede Aber fra de indiske 0er ere de 

 endnu laengere. Men man I0r dog nok sige, at denne 

 lialvt opreiste Holdning ligesom er et Tillwb til Menneskets 

 heelt opreiste Gang og et nedvendigt Gjennemgangsled, 

 som Naturen ikke bar kunnet eller villet undvaere, og at 

 forsaavidt medforer dette Forhold dog en vis Tilnaermelse 

 til Menneskets Bygningsplan. Af de andre talri^re, mere 

 eller mindre vigtige Forskjelligheder mellem Mennesket 

 og disse Aber skulle vi blot endnu udhaeve Mjernekassens 

 forholdsvis ringe Udvikling og den dermed felgende lave 

 Pande, den fremtraedende Snude, de store launder, de 

 ufuldkomne Forhaender, Legemets fuldstaendige Beklaedning 

 med en taet Pels, og at Fedderne ere virkelige Haender 

 til at gribe med, i flere Henseender endog fuldkomnere 

 Haender end Forlemmernes for at vise, at der endnu 

 var et betydeligt Gab mellem Aberne og Mennesket. Den 

 Form, der kom Mennesket naermest, var aabenbart 

 Chimpansen (Troglodytes niger), fordi den bar de 

 korteste Arme, der ikke ere meget laengere end hos 

 Mennesket, de fladeste Negle og en Form af Hovedet, der 

 fjerner sig mindre fra Ungens og derved tillige mindre fra 

 Menneskets Hovedform end Orang-Utangens; den bar en 

 sort Haarklaedning og beboer del vestlige Afrika (Guinea). 

 Orang-Utangen (Simia Satyrus) bar laengere Arme og en 

 rodbrun Pels; den er indskraenket til 0erne Sumatra og 

 Borneo*). Ved Gibbonerne behove vi ikke at opholde os, 



*) Spergsmaalet om Chimpansen og Orang-Utangen ikke hvei skulle 

 kleves i flere Arter, vedkommer os i al Paid ikke her. 



20* 



