247 



omkring, og del er paa Jorden at de s0ge deres F0de; 

 de opslaae altid deres Residens omkring beboede Steder, 

 uden Tvivl fordi Maddingerne og Gaardene, hvor der 

 henkastes saameget AfTald, let yde dem Underhold. 

 Hverken i de hede eller i de koldere Streg af Landet er 

 der nogen Bolig, hvis Omgivelser ikke oplives af flere 

 Flokke af disse smukke Fugle. De drive Selskabeligheden 

 saavidt, at de felge Mennesket til de utaknemmeligste 

 Steder; man traeffer dem endogsaa i de store Sandsletter, 

 som udbrede sig over Anahuacs Plateau, og fra hvilke 

 al Plantevaext er forvist i hele 6 Maaneder; Avlsgaardene 

 og Hytterne ligge her i en s0rgelig Ensomhed midt i en 

 negen, for al Plantevrext blottet Egn, hvor man vanker 

 om hele Dagen uden at opdage et Tree, der kunde tjene 

 til Hvile for 0iet, og uden at made et levende Vaesen, 

 der kunde oplive den Reisendes nedslagne Sind. De 

 andre Fugle tage Flugten om Efteraaret tilligemed Na- 

 turens Liv og lade Landet 0de; kun Trupialerne for- 

 lade ikke denne Egn, hvorover Forbandelsen hviler, men 

 blive ved at oplive Menneskets eenlige Ly med deres 

 muntre Flokke. De spadsere muntert omkring hans 

 Bolig midt i det st0vede Sand eller beskrive deres smukke 

 Kredse omkring dets Tag. Uden at give nogen For- 

 trinnet eller vise Foragt mod Nogen, beaere de ligesaavel 

 Indianerens Hytte som Hacienderoens antike Portikus med 

 deres Nservaerelse ; naar Husets Eier gaaer ud, spadsere 

 de gravitetisk ved hans Fod, drille ham med deres r0de, 

 hvide eller sorte 0ine og gide knap flytte sig for at gj0re 

 Plads for ham. Der er dog ogsaa andre Arter, som 

 maaskee ikke i samme Grad ere besjaelede af Selskabe- 

 lighedsdriften ; de holde nok af at leve i Selskab, men 

 forstaae dog ikke at forene sig med hverandre og slaae 



