249 



hver for sig de Vaesener, som vrimle i Dyndet. Heller 

 ikke ere de meget tilbeielige til at gaae; efter at have 

 snappet alle de Orme, som de kunne naae, haever hvert Individ 

 sig med den dem eiendommelige, tunge og uregelmaessige 

 Flugt, udsteder sit skarpe Skrig og flytter sig lidt bort 

 for strax at tage fat igjen. Naar de sidde paa Jorden, 

 ere de saa beskjaeftigede med at pikke i Dyndet, at de 

 neppe laegge Maerke til, at Jaegeren nsermer sig, og hvis 

 de bemaerke ham , s0ge de ikke at undflye ham ved at 

 lbe, men flyve op uden at gjore et Skridt. Paa Grund 

 af denne Utilbeielighed til at gaae paa Jorden er Com- 

 manderen n0dt til at flyve op hvert 0ieblik, fordi xlen 

 altid meget snart har afsegt den Kreds, som den kan 

 naae med sit Naeb , og derfor tvinges til at skifte Plads. 

 Den saetter sig derfor kun for at flyve op paany, og da 

 den hver Gang flytter sig nogle hundrede Skridt, seer 

 det ud, som om den kun kunde befinde sig vel paa et- 

 hvert andet Sted end det, hvor den netop er. Det er et 

 maerkeligt Syn, en saadan gren Eng, broderet med r0de 

 og gule Prikker og besaaet med utallige Fugle, som uop- 

 herlig ere beskaeftigede med at skifte Plads. Det er en 

 uafbrudt Flyven frem og tilbage af Fugle, der krydse hin- 

 andens Vei i Luften og udst0de deres 10ierlige Skrig, en 

 virkelig Legen Bytte Huse i Luften, hvortil endnu 

 kommer det sjeldnere Syn af Fugle af andre Arter, hvis 

 forskjellige Maade at flyve paa gj0r en behagelig Virkning 

 midt i denne bevingede Flok. 



Trupialerne ere ikke alene IVloradsernes Beboere, men 

 ogsaaK0ernes Venner; der er ingen Hjord uden Trupialer, 

 og disse Fugle tage sig de besynderligste Friheder med 

 HornkvcTget. De saette sig paa K0ernes Hals, paa deres 

 Enden af deres Horn; K0erne og Tyrene 



17 



