250 



fmde sig i denne Fortrolighed til Gjengjaeld for, at Tru- 

 pialerne befrie dem for deres Ut0i. I den hedeste Tid 

 af Dagen begrave Tyrene sig i Dyndet ved Lagunernes 

 Bredder for at unddrage sig Solens Hede og Myggenes For- 

 felgelser; kun Naasespidsen rager frem af Dyndet. hvori 

 deres Legeme er begravet, og denne lille levende Kj0d-0 

 tjener ufravigelig til Fodstykke for en aarvaagen Com- 

 mander, der straengt bevogter sin Vaerts Naesebor, til 

 hvilke ingen Myg skal vove at naerme sig uden oieblikke- 

 lig at blive nappet. Man begriber let, hvor behageligt 

 dette Forhold maa vaere for begge Parter, og hvormeget 

 denne tause Forstaaelse mellem Pattedyret og Fuglen 

 maa befaeste deres naturlige Venskab. Paa den ene 

 Side seer Oxen hellere end gjerne Trupialen, som kildrer 

 den behageligt i Nseseborene og beskytter den mod 

 utaalelige Stik; paa den anden Side, hvilken Fordeel er 

 det ikke for Fuglen at finde i. disse Kj0d-0er en med 

 Madding vel forsynet Snare for dets Yndlingsvildt! Hvilken 

 Naturforsker , der betraeder disse Egne, kunde vel mod- 

 staae den Fristelse at fselde en af disse prsegtige Fugle 

 ved et Gevaerskud, og hvor forbauset er ban da ikke 

 bleven ved at see Jorden svulme under bans Offers lette 

 Legeme og en Dyndbelge have sig, der udspyer et 

 Vanduhyre, som haardt saaret styrter sig rasende ind paa 

 den ubetaenksomme Angriber! 



Ferste Gang 0iet rammes af Synet af en saadan 

 Sumpstraekning , kan man ikke vaerge sig mod en F01else 

 af dyb Forbauselse. Denne gr0nne af Liv og Skrig op- 

 fyldte Slette, staerkt broget af r0de, guie og sorte Fugle, 

 der ere i en uafladelig Bevaegelse, og mellem hvilke 

 Flokke af r0de Skestorke, hvide og purpurr0de Ibisser og 

 Vadefugle af alle Grupper bevaege sig, det er et Syn, der 



