252 



deres Reder i stor Maengde i Sivene. De Arter, der leve 

 i Flokke ville uden Tvivl frembyde mange Besynderlig- 

 heder i deres Redebygning. De selskabelige Fugle sprede 

 sig nemlig eliers i Reglen en Deel af Aaret for at laegge 

 Vind paa deres Forplantning, og deres Samfundsliv er da 

 brudt, naesten oplost; men dette er ikke Tilfaeldet med 

 Trupialerne. Visse Arter forsamle sig vel flokkevis paa 

 det samme Trae og bedsekke det med en Maengde Reder, 

 men til min Forundring saae jeg andre blive ved at 

 spadsere skarevis omkring Husene uden at synes at bekymre 

 sig det allermindste om deres aegteskabelige Pligter, som om 

 Naturen slet ikke paalagde dem nogen saadan Forretning. 

 Jeg formodede saa, at naar de gave sig saa godTid i Parrings- 

 tiden, var det fordi de lagde deres huslige Bekymringer paa 

 andres Skuldre. Hver Art baerer sig vel sagtens ad paa sin 

 Maade: om en af dem i det mindste kan jeg robe dens 

 hermnelige Veie. Jeg taenker paa en lille sort r0deiet Trupial, 

 lidt mindre end Drosselen, den Art, som oftest forekommer 

 i Selskab med storre Slaegtninge, og som sandsynligvis 

 erMolothrus aeneus. Den bygger ikke nogen Rede, 

 men Qnder det bekvemmere at opsege en stor brun 

 Spurvs, der pleier at indrette sin Rede paa Jorden. Idet 

 den spadserer om i Graesset, lurer den paa det Oieblik, 

 da Spurven efter at have lagt JEg flyver bort et Oieblik 

 for at soge F0de, naermer sig Reden, indkvarterer sig der 

 uden videre og udkaster alle Spurvens ^Eg med Und- 

 tagelse af et eneste, ved Siden af hvilket den laegger sit 

 eget. Den listige Trupial gaaer saaledes fra Rede til 

 Rede, til stort Afbraek for Spurvene og maaskee ogsaa 

 for Here andre Fuglearter, 0delaeggende overalt Boligens 

 lovmaessige Arvinger og betroende Omsorgen for sit eget 



