304 



heholde dem hos sig i Skovene som Gjenstand for deres 

 Omhed, om man kan kalde det saa: det er et meget 

 udhredt Sagn, som man horer fortaelle paa mange for- 

 skjellige Steder og Tider, deels om Gorillaen, deels om 

 Chimpansen, men man bar aldrig kunnet opdrive Beviser 

 for denne vistnok meget unaturlige og usandsynlige 

 Historic. 



Der er endnu et Sp0rgsmaal tilbage med Hensyn til 

 denne Dyreform, som det er af en vis Interesse at faae 

 besvaret. Staaer Gorillaen, Chimpansen eller Orang- 

 Utangen Mennesket naermest i Bygning? Er der ved 

 denne Opdagelse fciet et nyt Led til den Ivjede, som for- 

 binder Mennesket med Dyreverdenen, eller er Gabet 

 mellem os og Aberne endnu ligesaa stort som fer? De 

 oveimrevnte Naturforskere, som have studeret Gorillaen 

 specielt, ere ikke enige om dette Punkt; medens de 

 alle ere enige om at still e Orang-Utangen fjernest 

 fra Mennesket, altsaa lavest i Raekken, erklaere Duvernoy 

 og Geoffrey St. Hilaire, at Gorillaen maa faae Plads 

 mellem Chimpansen og Orang-[J tangen, uagtet de 

 ikke ere blinde for, at den navnlig ved Haand- og Fod- 

 formen naermer sig mere til Mennesket end nogen anden 

 Abe; de stotte sig navnlig til, at deri har en mere ud- 

 viklet Ansigtsdeel end Chimpansen, altsaa en ugunstigere 

 Ansigtsvinkel, og mere udviklede, altsaa mere dyriske 

 Hjernetaender. Owen stiller derimod Gorillaen ferst i 

 Raekken som den, der af alle Aber kommer Mennesket 

 naermest, og der er altsaa efter bans Mening virkelig f0iet 

 et nyt Led ind mellem den kidtil kjendte Dyreverden og 

 Mennesket. Hans Bevisferelse forekommer os aldeles 

 overbevisende, 'og vi skulle derfor s0ge at gjengive nogle 

 af dens Hovedpunkter. 



