310 



daekket af smaa sorte vingede Myrer (uden Tvivl Formica 

 fuliginosa), saa at man kunde tage 4050 Stykker ad 

 Gangen op af Vandet. Mange vare endnu levende, andre 

 d0de, de vare altsaa ikke skyllede sammen af Vandet, 

 men faldne i det der paa Stedet. Samme Aften bleve 

 store Masser af Formica fuliginosa sete i Ziiricher- 

 seen og fra Schondorf i Wurtemberg fortaelles, at samme 

 Aften trak skylignende Svaerme (efter Beskrivelsen af 

 Myrrnica rubra) rnellem Rl. 34 gjennem Egnen; 

 noget lignende blev berettet om den samme Dag fra 

 Solothurn, Freiburg, Bubendorf og Gelterkindern i Basel- 

 land, hvorved det er \aerd at laegge Maerke til, at alle 

 Svaermene flei mod Syd. De sidste store Svaerme (af M. 

 rubra) saae vi den lite August paa Toppen af Uetli- 

 bjerget. Lignende Optrin forefal^e hvert Aar, men ikke 

 i det Omfang; det afhaenger for en stor Deel af Veir- 

 liget. Indtraeffer der smukt Veir paa den Tid, da de 

 vingede Myrer forlade deres Pupesvob, ville de alle sam- 

 tidigt forlade deres Reder og saaledes danne disse uhyre 

 store skyagtige Svaerme, men er Veiret ugunstigt, for- 

 deles de paa en laengere Tid og falde derfor ikke saa 

 staerkt i Oinene. Det samme er Tilfaeldet med Olden- 

 borrerne; indtraeffer der efter en vaad Aprilmaaned pludse- 

 ligt smukt Maiveir, ville de, i Oldenborreaarene, pludselig 

 trsede op i store Masser og forsvinde igjen efter kort 

 Tids Forleb; have vi derimod en regnfuld Maimaaned, 

 fordeles deres Fremkomst paa et laengere Tidsrum, og de 

 komme da ikke til at danne saa talrige Skarer. De store 

 Myresvaerme i August 1847 berettige os derfor ingen- 

 lunde til at antage, at der i dette Aar bar vaeret en 

 usaedvanlig stor Maengde Myrer, men gjorde det kun ret 

 indlysende for Alle og Enhver, hvor talrigt Myrefolket 



