319 



som toge dem med Taengerne om Baglivets Stiik. Jeg 

 taenkte mig, at de bar dem tilbage til Keden for at pleie 

 dem, Jigesom de jo behandle deres Unger med den sterste 

 Omhu, men den ovenfor omtalte barbariske Adfaerd gjer 

 det maaskee mere sandsynligt, at de blive baarne hjem 

 til Boligen for at aedes op, naar de ikke laengere ere i 

 Stand til at arbeide. Her hos Myrerne gaaer Alting ud 

 paa den alleromhyggeligste Benyttelse af Stoffet, og dette 

 gaaer saavidt, at de ikke skaane deres egen Art, ja ikke 

 engang deres egne Paarerende, naar den ikke laengere 

 kan opfylde sin Bestemmelse. Paa Grund af denne 

 Myrernes slemme Vane er det meget paafaldende, at 

 man traeffer nogle fremmede Dyrearter i deres Reder. 

 Snegle, Orme, Larver o. desl. finder man rigtignok sjelden 

 under de samme Stene,-en enkelt Gang et Tusiridbeen 

 (Julus), som kun bliver angrebet, naa* Reden bliver for- 

 styrret, i hvilket Tilfaelde alle Myrearter med stort Raseri 

 kaste sig over fremmede Dyr, som om de ansaae dem 

 for Aarsagen til det dem tilstedte Uheld; Tusindbenene 

 s0ge da ved heftige Slangebugtninger at befrie sig for de 

 sig ved dem haengende Myrer. Men som egenlige Myre- 

 venner optraede en Skjoldlus og en besynderlig lille 

 Bille (Cossyphodes Wollastonii), der ikke forekommer 

 noget andet Sted. Jeg fandt den ferst i en Myretue paa 



Isau-Myren (Oecodoma cephalotes^ i Paraguay: > Man seer , 

 siger han, meget ofte en Arbeider vende hjem belaesset med en 

 anden, og det er ikke Fanger fra en anden Rede, men de tilhere 

 den samme Husstand, thi den, der barer den anden, er ofte 

 mindre end denne. Tillige har jeg ogsaa oftere bemaerket, at af 

 2 Myrer, der vendte hjem, tog den ene den anden og bar den ; 

 naar man saa tager denne Byrde fra den og saetter dem paa 

 Jorden, vandre de begge ganske rolig hjemadtil ad samme Vei. 

 Noget lignende iagttager man ogsaa hos vore Myrer. (0. H.) 



