321 



fastholdt med begge Forbenene. Arbeiderne toge disse 

 ituskaarne Stumper mellem Taengerne og bar dem bort. 

 Hele Raekker gik bort henad den vandrette Traad, og 

 hver havde sin Stump i Munden, men denne Transport 

 blev alene beserget af Arbeiderne, jeg saae aldrig en 

 Soldat baere noget bort; vel gik undertiden en eller anden 

 tilbage over Traaden, men altid uden at tage noget med 

 sig. Snart opdagede Myrerne den lodrette Traad og 

 fandt ud, at de kunde lettere komme ned paa Gulvet ad 

 den end nedad Vaeggen, og fra nu af gik hele Toget altid 

 nedad denne lodrette Traad og ned paa Gulvet og derfra 

 hen til et Hjorne, hvor de forsvandt gjennem et lille Hul 

 i Vaeggen. Fra Karret i Vandet gik de altsaa ferst henad 

 den vandrette Traad til Vaeggen, hvor de maatte op over 

 en Liste for at komme til den lodrette Traad, der ferte 

 ned til Gulvet. Traaden var altid taet besat med Myrer, 

 hvoraf de, der vare belaessede med Kjedsmuler, stege 

 nedad, de andre opad, og det altid ordnede i Raekker 

 saaledes, at de op- eller nedstigende Raekker ikke vare 

 hinanden iveien. Ofte satte jeg Myrer, som jeg havde 

 hentet i et andet Vaerelse, i Karret i Vandet, og de fandt 

 rigtignok ogsaa snart Traaden, der forte hen til Vaeggen, 

 men der spredte de sig saa til alle Sider, hvorimod de 

 andre uopholdelig 10b hen til den lodrette Traad. Dette 

 forskaffede mig et Middel til at erfare, om der i mit 

 Vaerelse kom Myrer fra forskjellige Reder eller ikke. Det 

 viste sig da, at alle de Myrer, som besegte Karret i 

 Vandet og hentede Fede der, h0rte til een Familie og 

 ligeledes alle de, der indfandt sig paa det Bord, hvorpaa 

 Karret stod, men at derimod de, der 0delagde Frugterne 

 i Vindueskarmen maatte hore til en anden Rede. Deraf 

 troer jeg dog ikke, at man ter drage den Slutning, at 



