346 



ledes hos Parmelia parietiua, hvor disse Traevler ere hvid- 

 lige; undertiden ere de sorte og give Levels Underflade 

 denne Farve, f. Ex. hos Imbricaria saxatilis, som bar et meget 

 udviklet Lev af en smuk blaa Farve, der ved Befugtning 

 bliver lys olivengr0n. Denne Lav forekommer trods sit 

 Navn hos os meget almindeligt paa Traestammer. De 

 omtalte Traevler kunde man vaere tilbeielig til at antage 

 for Redder, men deres Bestemmelse er kun at be- 

 faeste Planten paa dens Underlag, hvad enten dette nu 

 er Jord cller Steen; thi Lichenerne leve i \ 7 irkeligheden 

 alene af Luften og dens Fugtighed; man kan see dette 

 deraf, at de samme Arter godt kunne trives paa Bark og 

 paa de haardeste Steenarter, hvis Forvitring er saa 

 ubetydelig, at der ikke kan vaere Tale om, at den skulde 

 hjaelpe til ErnaBringen. Lichenerne beheve blot et Tilhefl- 

 ningspunkt for at leve, og dette finde de paa enhver blot 

 lidt ujevn Overflade, ja selv de haardeste og glatteste 

 Legemer som Jern og Glas kunne afgive et Voxested for 

 disse de haardfereste og neisomste af alle Planter. 



Det vaesentligste og maerkeligste af de tre Lag, hvoraf 

 Levet typisk er sammensat, er dog det mellemste, som 

 bestaaer af de gr^nne Gonidier; hos Graphideerne bliver 

 kun dette tilbage, og det spiller den betydeligste Rolle i 

 Lichenernes hele Okonomi, da disse grenne Celler med stor 

 Lethed forplante Arten. Vi kunne naermest sammenligne 

 deres Betydning i denne Henseende med Knopperne hos 

 de heiere Planter. Ligesom Knoppen, naar den skilles 

 fra Moderplanten og anbringes enten paa en anden Plante 

 (Podning) eller i Jorden (som Stikling), ikke begynder sin 

 Arts hele Livscyklus forfra, men kun fortsaetter den Ud- 

 vikling, hvis ferste Led tilhere Moderplanten , saaledes er 

 der ogsaa en tilsvarende Forskjel mellem de Lichener, 



