397 



I Italien blev Opkleekningen af Silkeorme indfert i 

 det tolvte Aarhundrede. Kong Koger den Anden af Sicilien 

 havde fra sine Krige hjembragt nogle Fanger, der her 

 grundlagde de forste Silkeorme-Anlaeg. Ogsaa i Calabrien 

 bleve saadanne tidlig anlagte. 1 Lombardiet og Piemont 

 fik Silkedyrkningen en ganske anden Oprindelse. Den blev 

 indfert der i Aaret 1204 af Dandolo, Doge i Venedig, 

 som i en Alder af 95 Aar plantede Hepublikens Faner 

 paa Constantinopels Taarne, og som, efter at vaere vendt 

 hjem igjen fra sin Erobring, bragte Silkeavlen med sig 

 til sit Faedreland. Derfra udbredte den sig hurtig over 

 hele Norditalien , og allerede i Aaret 1370 er Silkeorme- 

 larven bleven besungen af Bonafido Paganino i et Digt, 

 som ban kaldte Tesoro di rustici. Men saa kostbar var 

 Silken endnu paa den Tid, at Historien udtrykkelig naevner, 

 bvem der dengang gik klaedt i Silke eller Fleiel. Vi 

 have allerede omtalt, hvorledes franske Riddere henimod 

 Slulningen af det femtemie Aarhundrede indforte Silke- 

 avlen i Languedoc og Dauphine*. Den gjorde imidlertid 

 saa ringe Fremskridt her, at man trods Frants den Ferstes 

 Opmuntring dog for en stor Deel endnu under bans 

 Regering benyttede Silkestoffer, der kom fra Italien eller 

 Spanien. Det var ferst henimod Midten af det sextende 

 Aarhundrede, at Fabrikationen i Lyon haevede sig til en 

 vis Betydning; som de, der paa den Tid saerlig og med 

 meget Held sysselsatte sig med den, maae naevnes Tronchet 

 i Omegnen af Nimes og Olivier de Serres. Under Henrik 

 den Fjerde blomstrede den staerkt op paa Grund af den 

 Beskyttelse, som Kongen ydede den; Dyrkningen af Mor- 

 baertraeet udbredte sig over en stor Deel af Frankrig, og 

 fra nu af vedblev den at have sit Midtpunkt i Lyon. 

 Under den franske Revolution var den staerkt truet ; 



