406 



hullet, deeis derved at Bierne ved at sege Naering sammen 

 paa Markerne og ved den derved ofte stedfindende naer- 

 mere Berering erholde samme Lugt og saaledes ikke 

 mere kunne adskilles. Det er i denne Henseende meget 

 farligt at give sine Bier Foder i fri Luft. Men uagtet 

 frcmmede Bier saaledes uhindrede kunne slippe ind i 

 Stadet, have de dog sjelden nogen Gavn heraf. Naar 

 man isaer om Foraaret og Efteraaret betragter Staderne i 

 en Bihave, vil man naesten ved ethvert Stade kunne blive 

 Yidne til et Syn, der ofte seer meget pudsigt ud. Et 

 Par Politibetjente komme slabende ud med en mod- 

 straebende Delinqvent, som de med Kjseberne fastholde 

 enten i Benene, Vingerne eller Haarene; den anholdte Bi 

 raekker Snabelen op for med den stjaalne Honning at be- 

 stikke sine Forfelgere eller dog formilde dem. I Alminde- 

 lighed slipper den med Li vet ved at slide sig les, men 

 man kan baade paa Vingerne og Haarene spore den ilde 

 Medfart. Denne lille Scene fremkaldes paa folgende 

 Maade: Den Bi, der er sluppen ind uden at anho.ldes af 

 Vagten, suger sig fuld af Honning for at bringe den hjem 

 til sin Kube, men idet den vil ud, bliver deit attraperet 

 af Vagten, der kan lugte Contrebanden, og vel veed, at 

 det umuligt kan forholde sig rigtigt, naar en Bi vil passere 

 udefter med fyldt Honningmave. Omvendt lader Vagten 

 selv iremmede Bier passere ind, naar de ere lastede med 

 Honning, fordi den skjonner, at saadanne Bier begjare at 

 optages som Indbyggere, det vaere sig fordi deres eget 

 Stade er gaaet tilgrunde eller er flyttet bort. Ja, selv 

 uden Honning blive fremmede Bier indladte , naar de 

 komme til Stadet i samme Hensigt , hvilket er let 

 kjendeligt paa deres hele Opf0rsel, idet Bovbierne robe 



