427 



punkter beliggende i en ret Linie, som vi kunne taenke 

 os dragen igjennem del Sted , hvor vi "slaae, til et Punkt 

 paa Himlen, der ligger naer ved Polarstjernen. Den rette 

 Linie kaldes Verdensaxen; de Punkter, hvor den traeffer 

 Himlen, kaldes Verdenspolen, saaledes at den, der er over 

 vor Horizont kaldes Nordpolen, den modsatte Sydpolen. 

 Polarstjernen, som for den overfladiske lagttagelse synes 

 at staae ganske stille, beva3ger sig i Virkeligheden om- 

 kring Nordpolen i en ganske lille Kreds; fjerne vi os fra 

 Nordpolen blive Kredsene starre og sterre, indtil vi ved de 

 Stjerner, der staae ligelangt fra Nord- og Sydpolen, saa- 

 ledes som det paa det naermeste er Tilfa3ldet med Stjer- 

 nerne i Orions Baelte, finde den starste Kreds, hvorefter 

 de igjen aftage henimod Sydpolen. 



Samle vi alt, saa fares vi umiddelbart til den Anskuelse, 

 at Stjernehimlen som et Hele dreier sig omkring Ver- 

 densaxen i Omdreiningsretningen fra venstre til heire med 

 en jevn Bevaegelse, der ikke er underkastet nogen Foran- 

 dring i Tid ernes L0b. 



Rette vi en Kikkert, som er saaledes anbragt paa 

 et Stativ, at vi kunne give den en hvilkensomhelst Stil- 

 ling og derpaa klemme den fast, imod en eller anden 

 Stjerne , saa vil Stjernen med aldeles regelmaessige 

 Mellemrum af 23 Timer 56 Minutter og 4 Sekunder, 

 alter vise sig i Kikkerten. Rette vi derimod Kikkerten 

 mod Maanen, saa ville vi faae at see, at der vil for- 

 10be betydelig laengere Tid, henimod 25 Timer, inden 

 den alter staaer lige ud for Kikkerlen. Denne For- 

 sinkelse tyder hen paa, at Maanen, foruden den dag- 

 lige Omdreining fra venstre til heire , som den har 

 fselleds med de andre Himmellegemer, har en egen Be- 

 VcEgelse i modsat Reining, hvilket da ogsaa tydelig viser 



