434 



idet ban antog, at Jorden bevaegede sig i en Cirkel, i 

 hvilken Solen stod noget udenfor Midtpunktet, og at den 

 tillige dreiede sig om sin Axe. Men bans Mening vandt 

 ikke Bifald, Forestillingen om Jorden som Hovedlegeme 

 og Verdens Midtpunkt var altfor rodfaestet ; og under 

 den fuldstaendige Uvidenhed om de andre Himmellegemers 

 Afstand og Sterrelse samt om Bevaegelsens Naturlove, var 

 der egentlig ikke noget besynderligt deri. Claudius 

 Ptolemaeus, som levede under Hadrians og Antonins Re- 

 gering , var egentlig den ferste , der forsegte at bringe 

 alle Bev33gelserne i et System. Han antog bestandig, at 

 Jorden stod fuldkommen stille og at alle Bevaegelserne fore- 

 gik udenfor den ved Sphaerernes Omdreinig. En altom- 

 fattende Sphsere forte Fixstjerner, Planeter, Sol og Maane 

 rundt omkring Jorden i 24 Timer. Andre Sphaerer f0rte 

 Solen og Maanen rundt i Kredse, bin i L0bet af 365^, 

 denne i 27 Dage, og for at kunne forklare Forandringerne 

 i disse Himmellegemers Afstande og Hastigheden antog 

 ban, at Jorden stod udenfor Kredsenes Midtpunkter. Lige- 

 overfor Planeternes underlige Gang vare enkelte Cirkel- 

 bevaegelser aldeles ikke tilstraekkelige ; Ptolemaeus tillagde 

 dem derfor en dobbelt, idet ban antog, at hver Planet 

 bevaegede sig med uforanderlig Afstand om et Punkt, der 

 atter, ligesom Solen og Maanen, fartes af den for Planeten 

 egne Sphaere i en excentrisk Cirkel om Jorden, saaledes 

 at Planeternes Gang om Jorden lignede den Bevaegelse vi 

 nu vide, at Biplaneterne have om Solen. Da Ptolemaeus's 

 dobbelte Kredsbevaegelse ikke engang var tilstraekkelig til 

 at forklare lagttagelserne, foregede man Antallet af Kred- 

 sene, uden dog at kunne naae Maalet. Run een egentlig 

 Forbedring af Systemet finde vi; Merkurs og Venus's be- 

 standige Gaaen frem og tilbage paa begge Sider af Solen 



