442 



flydelse paa den Stilling Stjernerne indtage mod hverandre; 

 det blev ogsaa anfert som en Grund, der talte imod det 

 copernikanske System, at ingen saadan Indflydelse var 

 kjendelig, og det havde endog vakt Betsenkeligheder hos 

 Copernicus selv. Han saae dog , at Grunden maatte 

 ligge i, at selv de naermeste Fixstjerner vare saa langt 

 borte, at de 40 Millioner Mile forsvandt ved Siden af 

 deres Afstande. Senere er det imidlertid ved Hjaelp af de 

 fortrinligere Instrumenter og de forbedrede Observations- 

 methoder lykkedes at paavise den omtalte Indflydelse og 

 saaledes at fmde et sikkert Bevis for Jordens Bevaegelse 

 samtidig med at man fandt, at Afstanden til en af de 

 naermeste Fixstjerner, a Centauri, var omtrent 220,000 

 Gange saa stor som Jordens Afstand fra Solen, saa at 

 Lyset vilde bruge 3^ Aar til at naae Jorden fra denne 

 Stjerne. 



Det blev i det Foregaaende sagt, at Jordaxen be- 

 standig under Omlebet om Solen pegede mod det samme 

 Punkt paa Himmelen. Der foregaaer dog fra Aar 

 til andet en ganske lille Bevaegelse af Jordaxen, der i 

 Aarenes L0b samles op saaledes, at Verdenspolen i et 

 Tidsrum af omtrent 25,000 Aar beskriver en Cirkel paa 

 Himmelen. F01gen deraf er iblandt andet, at Polarstjernen 

 vil tabe Retten til at bare sit Navn, som vil gaae over 

 paa andre Stjerner., saaledes at Vega i Lyren om 12,000 

 Aar vil vre Polarstjerne. Den Svingning af Jordaxen, 

 som viser sig paa denne Maade, bar sin Grund i Solens 

 og Maanens Tiltraekning paa den Deel af den fladtrykte 

 Jordmasse, der gjer at den heiner sig fra Polerne til 

 jEkvator. Ogsaa dette Resultat af den almindelige Til- 

 traekning lader sig ligefrem beregne efter de af Newton 

 opdagede Tiltraekningslove og giver saaledes et nyt Bevis 



