444 

 En JN'otits ont Bekkasinerne. 



flan bar laenge vaeret uvis om, hvorledes B ekkasinen 

 (Scolopax gallinago) frembragte sin eiendommelige 

 summende Lyd, indtil Conservator Mewes i Stokholm 

 for nogle Aar siden opdagede Sammenhaengen. Den 

 ydre Styrefjer (Halefjer) bar nemlig en saeregen Bygning, 

 et stivt Skaft og lange buede Straaler, som ved at f0res 

 raskt igjennem Luften aabenbart maae ssettes i en bestemt 

 svingeide Bevaegelse. M. fandt nu, at naar ban tog disse 

 Fjer lid af Fuglens Hale og ferte dem raskt igjennem 

 Luften i den Stilling, som de maatte indtage under 

 Flugten, kunde ban eftergjre bin Lyd, som vel at maerke 

 kun heres, naar Bekkasinen flyver, kun naar den kaster 

 sig ned med spredte Halefjer, aldrig naar den flyver op 

 med samlet Hale, og som ofte heres samtidig med dens 

 Skrig. Ved at blaese paa disse Fjer kan man frembringe 

 den samme Lyd, men naturligvis svagere; ogsaa bos 

 Hunnen er den svagere, da de paagjaeldende Fjer der er 

 mindre, men forresten have den samme Form. Ved at 

 eftersee Museets udenlandske Arter af samme Slaegt, 

 fandt M. lignende Fjer bos adskillige af dem, ja endogsaa 

 flere end hos vor almindelige Bekkasin, 4 eller 8 paa 

 hver Side , og hos hver Art med en eiendommelig Til- 

 lempning af Formen, hvoraf man uden Tvivl tor slutte, 

 at hver af disse Arter frembringer sin noget forskjellige 

 Lyd under Flugten. Derimod viser Skovsneppen (S. 

 rusticola) og den lille Bekkasin (S. gallinula) 

 intet Spor til saadanne musicerende Halefjer og man bar 

 heller ikke hos dem iagUaeret en saadan saeregen Lyd; 



J25JJJL1935 



Halen er her stum. ^^ 



