120 



Gnavere naar kun en Hare i nogle Egne af Nordamerika 

 og Siberien Ishavets Kyst. I andre Egne f. Ex. paa 

 Nowaja Semlja og Spitzbergen ere de gravende Lemmin- 

 ger de eneste Gnavere. Men der ere de ogsaa meget 

 talrige og foruden de ligeledes gravende Polameve naesten 

 de eneste Landpattedyr. 



Polaregnene ernaere altsaa flere underjordiske , de 

 tropiske Egne flere overjordiske Landdyr end de mellem- 

 liggende Breder. 



At Havpattedyrene i de h0iere Breder med Hensyn 

 til Arter ikke ere mindre mangfoldige , med Hensyn til 

 Individer derimod langt talrigere end i Syden, er kun en 

 Modifikation af det samme Forhold. At Dyreverdenens 

 Kolos, den grenlandske Hval, kun forekommer i det heieste 

 Norden, gj0r os betaenkelige ved den almindelige Mening, 

 at Midkreds-Egnene overhovedet skulde frembringe storre 

 og svaerere Dyr end Polaregnene. Man beraaber sig 

 derved i Alrnindelighed paa Tykhudene (Elephanter, Nses- 

 horn, Nilhesten, o. s. v.), af hvilke Sterstedelen rig- 

 tignok ikke gaaer ud over Vendekredsen og kun det vilde 

 Svin til Diina, Men disse opveies af Hvalrosserne og 

 de kolossale nordiske Sseler. Skulde man altsaa ikke 

 rigtigere sige, at Dyrenes Udvikling i H0ide aftager hen- 

 imod Polerne? I Virkeligheden tilh0re de mest i H0iden 

 strakte Former blandt Pattedyrene, saasom Giraffern, Kame- 

 lerne og Antiloperne (af hvilke iseer Undersla3gten Damalis er 

 h0i) ligesaavel de varme Lande som Strudsene, Flamingo- 

 erne og Kasuarerne. Sammenligne vi de over hele Jorden 

 fordelte Rovdyr, saa finde vi de nordiske mere lave og 

 mere langstrakte end de sydlige. Hyaenerne, vistnok de 

 mest heibenede blandt Rovdyrene, gaa ikke ud over de 

 mellemste Breder; den langstrakte Maar og Vessel ere 



