110 



endog aldrig, er fuldstaendig gr0n. Jo mere vi naerme os 

 Polerne, desto mindre mangier det paa Fugtighed; de fuld- 

 staendigste Graestaepper, som afvexle med udstrakte Skove, 

 forekomme endog hinsides Midten af Afstanden fra ^Ekvator 

 til Polerne. Endnu i Lapland, hvor Graesarterne allerede ere 

 sjeldne, erAntallet af Plante-Individer uhyre, om end mindre 

 mangfoldigt, da Mosserne og Lavarterne her fylde uoverskue- 

 lige Flader. F0rst endnu laengere borte, hvor Polarraeven og 

 Isbjernen have hjemme, bliver Plantedaekket saa sparsomt, 

 at Bunden for st0rste Delen er negen. Fugtighed mangier 

 her aldrig; selv hvor Klippen ligger ganske ubedaekket, 

 er Luften maettet dermed, men den ringe og i lange Tids- 

 rum afbrudte Varme omdanner den kun meget langsomt 

 til organisk Stof. Med Planteverdenen aftager nodven- 

 digvis de af Plantefede levende Dyrs Antal og Mangfol- 

 dighed, og med dem ligeledes Rovdyrenes Antal. Saaledes 

 er altsaa Landet hinsides Polarkredsen i enhver Henseende 

 0dere end henimod Troperne. Men, hvad Landet mister, 

 synes Havet at erstatte, ikke i Mangfoldighed af Arter, 

 hvad jeg attter bemaerker for ikke at blive misfor- 

 staaet, men vel i Antallet af Individer. Selv en stor 

 Plantefamilie , Tangene, synes i Almindelighed at trives 

 bedre i det hejere Norden, end under Troperne. Om 

 Tangengene og Tangtykningerne paa alle klippefulde Ky- 

 ster under hoiere Breder opveies ved de svemmende 

 Tangbanker i det atlantiske Hav, er vanskeligt at maale. 

 Men saameget synes vist, at hvor Kysterne paa h0iere 

 Breder ere klippefulde, vise de sig rigt besatte med Tang. 

 At de laengste Former, som udbrede sig over mere end 

 100 Fod, tilh0re de heiere Breder, viser idetmindste, at 

 den ringere Varme ikke laegger nogen Hindring iveien for 

 deres Vaext. Af Fucus pyriformis, som forekommer hen- 



