29 



Udelukker man nu alle do Tilfaelde, hvor enten en Navne- 

 forvexling eller Selvbedrag bar kunnet give Anledning til 

 en slig Fortxlling, kan man dog ikke naegte, at der blive 

 nogle enkelte tilbage, som ikke kunne opklares ad denne 

 Vei. Det maerkvaerdigste af disse er dog vistnok det oven- 

 naevnte, som for nogle Aar siden blev meddelt det franske 

 Akademi, og som blev undersegt paa selve Stedet af en 

 Commission, bestaaende af Elie de Beaumont, Flourens, 

 Milne Edwards og Dumeril. Ved at bore en Br0nd i Naer- 

 heden af Blois fandt man i 61 Fods Dybde en Kiselsteen; 

 <m Arbeider slog den i 2 Stykker, og den syntes at inde- 

 slutte en levende Tudse, som laa i et til Dyrets Sterrelse 

 temrnelig n0ie svarende Hul. Det vilde fere os for vidt, 

 hvis vi her skulde gjennemgaae alle Enkelthederne ved 

 Commissionens Unders0gelser. Det maa vaere nok at an- 

 fore, at de kom til Stedet og fandt Tudsen, den i Frankrig 

 rneget almindelige, men ogsaa hos os forekommende gr0n- 

 brogede Tudse, i Elullet i Stenen, at de forgjaeves s0gte Spor 

 til en tidligere tilstedevaerende Spalte eller Aabning i denne, 

 at Hulen indvendigt var beklaedt med Kalksteen, og 

 hvad der isa3r fortjener Opmaerksomhed at paa det Sled 

 af Kalkstenen, hvortil Hovedet havde ligget op, fandtes 

 et Maerke deraf. 



Mon der ikke alligevel i dette TilfaBlde bar fundet et 

 forssetligt Bedragerie Sted? Muligheden kan ei benaegtes, 

 uagtet det fremgaaer af Commissionens hele Beretning, at 

 den ei antager dette, men tvertimod mener, at Stenen med 

 Tudsen i er funden i den angivne Dybde. 



Men om nu ogsaa slige Tilfaelde forekoinme, opstaaer 

 dog det Sp0rgsmaal: hvor leenge kan da et saadant Dyr 

 have levet indesluttet paa denne Maade? Naar man finder 

 dem i Traestammer. ville Aarsringenes Antal udenom det 



