s 



eller Dynd. Hos vore Krybdyr er Vintersevnen almindelig. 

 Det er en bekjendt Sag, at Fr0erne i Reglen i Slutningen 

 af Oktober eller Begyndelsen af November skjule sig i 

 Dyndet i de stillestaaende Vande og f0rst atter komme 

 frem det felgende Foraar. Andre, f. Ex. Tudserne og 

 Slangerne, tilbringe denne Tid i Jorden under Stene eller 

 i hule Traeer. 1 Tropelandene svarer mange Slangers, Skild- 

 padders og Krokodilers Sommersevn til denne Tilstand; 

 Humboldt fortaeller folgende meerkelige Historie , som 

 blev ham meddelt af en af de Indfodte i Syd-Amerika, 

 hos hvem ban boede. Denne sov en Nat paa en Baenk i 

 sin Hytte, da ban tidlig om Morgenen blev vaekket ved 

 heftige Sted og en voldsom Stoi. Jordklumper bleve 

 kastede langt ud i Vaerelset, og paa eengang kom en 

 ung Krokodil frem fra det Sted, hvor Bsenken stod, og 

 styrtede, alt hvad den kunde, afsted ned til Floden. Grun- 

 den, hvorpaa Hytten for kort Tid siden var bygget, bestod 

 af udterret Dynd og laa i Naerheden af en lille 80, som i 

 en Deel af Aaret oversvommede det omliggende Land ; sand- 

 syuligvis havde Dyret gravet sig ned i Dyndet, medens Grun- 

 den stod under Vand. Denne Historie er ogsaa laererig i en 

 anden Henseende. Ofte blive nemlig Skeletterne af Ichthyo- 

 saurus og andre kaempestore Krybdyr fra tidligere Jordperio- 

 der fundne i naesten uskadt Tilstand i Stenlagene , medens 

 man derimod kun sjeldent traeffer et fuldstsendigt Skelet af 

 et Pattedyr. Heraf kan man med st0rste Sandsynlighed 

 slutte, at allerede Forverdenens Krybdyr tilbragte endeel af 

 deres Liv nedgravet i Dyndet og ofte endte deres Liv der, 

 enten de nu dode af Sygdomme eller af Alderdom, eller 

 den Plads, hvor de laae nedgravede, blev, medens de sov, 

 Skuepladsen for en af hine mange Omvaeltninger, hvortil 

 vor Jord var Vidne. 



