retholde, men snarere oplose Forbindelsen mellem de 

 Dele, hvoraf Gjenstanden bestaaer? 



Allerede Sprogbrugen viser dette. Liv er ofte eens- 

 betydende med Bevaegelse, Drift, Afvexling. Ded er 

 Symbolet paa Stilhed og Ubevaegelighed, paa en Tilstand, 

 der altid bliver den samme. 



Traenge vi dybere ind i Livets Vsesen , unders0ge \i 

 de Phaenomener, gjennem hvilke det aabenbarer sig, see 

 vi virkelig stedse denne ferste Anskuelse stadfaestet. 

 Endog der, hvor den overfladiske Betragtning ikke op- 

 dager nogen Bevaegelse i den levende Gjenstand, laerer 

 Unclersegelsen dog, at der er Bevaegelse, at der er et 

 vedvarende Stofskifte , at nye Stoffer optages , gamle og 

 forbrugte fjernes, ja at Livet udslukkes inclen kort Tid, og 

 D0den indfmder sig , saasnart dette stadige Skifte og 

 denne Bevaegelse standser. Hos alle Dyr, saavel det 

 heieste.som det laveste, feres den af de nydte Fedemidler 

 tilberedte Naeringsvaedske , Blodet, gjennem Legernet paa 

 en mere eller mindre regelmaessig Maade; det traenger 

 gjennem Vaevene, afgiver enkelte Stoffer, optager andre; 

 det kommer i Berering med den atmosphaeriske Luft, 

 hvad enten denne nu er i Luftform eller er oplest i 

 Vandet, og herved kommer ogsaa et for Livet uundgaaelig 

 nadvendigt Stofskifte istand. I sseregne Organer, der i 

 Almindelighed kaldes Kjertler , f. Ex. Spytkjertlerne , 

 Leveren, Nyrerne osv. , udskilles af Blodet forskjellige 

 Stoffer, som enten tjene Legemet paa en bestemt Maade 

 eller ere skadelige for det og da feres bort. Allertydeligst 

 erkjende vi dog Bevaegelsen som Livets Princip, naar vi 

 iagttage Udviklingen. Den ferste Begyndelse saavel til 

 Skovenes og Oceanets gigantiske Beboere som til mangt 

 et lille Dyr, der kun kan sees under Forsterrelsesglasset, 



