179 



Naar det regner og Solen paa samme Tid skinner, maa 

 Solstraalerne altsaa brydes saavel ved at gaae ind i hver 

 Regndraabe som ved at forlade den, skjendt paa for- 

 skjellig Maade. Denne Solstraalernes Brydning er Aar- 

 sagen til Regnbuen. Ved at betragte Brydningsforholdet 

 i den enkelte Draabe ville vi bedre kunne komme til at 

 forstaae Faenomenet i dels Uelhed. Lad hosstaaende Kreds 

 forestilleenRegn- Fig. 2. 



^^^^^^M 



draabe, da kunne 

 vi ferst bemaerke, 

 at alle Solstraaler, 

 der traeffe den 

 saavelsom Jorden, 

 i det Hele taget 

 kunne betragtes 

 som parallele , 

 fordi de maa for- 

 laenges til Solen, 

 det vil sige over 20 Millioner Mile, f0r de stede sammen. 

 Linierne SO og SP skulle nu forestille to saadanne paral- 

 lele Solstraaler. Ved sin Indtraedelse i Vanddraaben brydes 

 SO efter Linien OQ, men Vanddraabens bagerste Flade 

 danner ligesom et Speil for Solstraalen, hvorfor den kastes 

 tilbage efter Linien QT, og ved sin Udtraadelse af Draaben 

 beies den atter efter Linien TL. Den indtraedende og 

 udtraedende Straale danne altsaa en Vinkel med hinanden 

 SNL. En anden Solstraale SP tilbagelaegger en lignende 

 Vei, men af Figuren vil det vacre klart, at den, naar den 

 forlader Vanddraaben, ingenlunde er parallel med den 

 ferste. Det er derfor tydeligt, at, da det kun er de 

 nogenltmde parallele Straaler, der traeffe vort 0ie fra 

 Vanddraaberne i Luften, maa Sollyset blive betydeligt. 



12* 



