185 



Skyld; kan man ikke naae dem saaledes, maa man hellere 

 sagte slaae Grenene med K0r end med Stokke*). 



Dyrkning. I det vestlige Provence og i Languedoc 

 plantes Oliventraeerne ofte paa Sletter, men ellers benyttes 

 disse meest til Hvedeavl, hvorimod Oliventraeerne plantes 

 paa Bjergenes Skraenter, hvor Jordbunden ofte er stenet. 

 Derfor siger Virgil: 



Difficiles primum terras collesqui, maligne 

 Tenuis ubi argilla & dumosis calculus arvis: 

 Palladia gaudent silva vivacis olives**). 



Saaledes voxer det paa de Bjerge, som danne Kysten 

 langs Middelhavet. Havet synes i hei Grad at begunstige 

 Oliventraeets Vaext, thi dette holder sig overall til Kysten. 

 Naar Bjergene ere h0ie, er det kun den nederste Deel af 

 dem, der er daekket af Olivenskove, thi disse stige 

 ikke mere end 1800 Fod op over Havet, og det kun 

 paa enkelte begunstigede Lokaliteter, thi ellers kan man 

 vist antage som en Hegel, at den sammenhaengende 

 Olivenskov ikke stiger heiere op end 1000 Fod. Naar en 

 Skraent skal beplantes med Oliventraeer, tildannes den til 

 Terrasser, der omtrent have 8 Fods Brede og c. 6 FodslI0ide. 

 Paa Terrasserne staae Traeerne plantede i lige Afstande 

 fra hverandre. Afstanden imellem de udvoxne Traeer er 

 20 32 Fod; saa at der kan vsere noget over 50 paa en 

 T0nde Land. Under Traeerne dyrkes saedvanlig Hvede. Naar 

 vi sammenligne dette Traces Dyrkning med Dyrkningen af 



*) Varro de re rusiica. Lib. 1, Cap. 55. 



**) Paa de skarpe Jorde og paa de Bakker, der ugjcrne lade sig 

 pleie, hvor Leret er sparsomt, og Steen daekke den toi rifulde Jord, 

 der voxer saa frodigt Pallas's Skov med de gamle Oliventraer. 



