77 



indien afvexle med talrige, vellydende og staerke Stemmer, 

 kan den vilde Naturconcert ikke vaere videre harmonisk. 

 I Europa savne vi dog ikke Sammenligningspunkter, thi 

 paa de Steder, hvor Raagen (Corvus frugilegus) bar opslaaet 

 sin Bolig som f. Ex. visse Steder i Skaane, gj0r den et 

 Speklakel, som sikkert ikke overgaaes i Indien selv. Og 

 alligevel, skjondt al denne Stoi undertiden kan forekomme 

 os traettende eller besvaerlig, falder Totalindtrykket deraf 

 os dog aldrig.ubehageligt, men snarere del modsatte, som 

 del ot'test gaaer med Yttringer af Liv i Naturen. 



Inden vi slutte denne Afhandling om Fuglesangen, 

 maae vi gjore Rede for en Deel af de Fugle, som man i 

 Almindelighed pleier at ansee for aldeles at mangle Sang. 

 Hlandt Smaafuglene er det kun Tilfaeldet med et mindre 

 Antal Arter. Ravnen synes at here til dem, og bos den 

 saedvanlige Graaspurv kan man neppe skjelne de Lyd, der 

 skulle forestille en Slags Sang, fra de saedvanlige. Men 

 der gives mangfoldige Arter, som have saa svag og ube- 

 tydelig en Sang, at man i Regelen ikke marker den, 

 bvorfor de med Urette ere blevne ansete for ganske at 

 mangle den. Ska den f. Ex. pleier Almenheden ikke at 

 anerkjende som Sanger, og dog barer man ikke sjeldent 

 om Foraaret eller Hasten Skaderne synge, naar de sidde 

 ensomt og uforstyrret. Da give de ofte fra sig en svag, 

 pibende og lallende Lyd, som er en virkelig, skjendt 

 temmelig ufuldkommen Sang. Hos den indiske Skade 

 (Pica rufa) er denne samme Lyd meget staerkere og tyde- 

 ligere; endogsaa den almindelige Krage lader undertiden, 

 skjendt sjeldnere, under lignende Forbold here en Sang 

 af pluddrende og kn-irkende Toner, som dog er endnu 

 mere ufuldkommen end Skadens. Neddekrigen efterligner 



