76 



i B0geskovsbaeltet, og det vestlige middelvarme Asien, 

 som tilsammen udgjere Nattergalens Region, baade at have 

 de bedste og i Forhold til det hele Antal af Fuglearter 

 de fleste gode Sangfugle. Syd-Amerika og Australien 

 synes at vaere mindst begunstigede i denne Henseende, 

 skjendt der ogsaa der forekomme mange Arter, hvis Sang 

 kan taale en Sammenligning med vore middelmaadigere 

 eller mindre udmaerkede Sylviers og Tinkers f. Ex. nogle 

 af de nyhollandske Honningfugle. Indiens Sangfugle synes 

 iseer i de nordlige Egne at overgaae dem i andre hede 

 Lande, og af sin egen Erfaring anforer Prof. Sundevall, 

 at Fuglesangen i Bengalen ikke staaer meget tilbage for 

 den i Europa, naar vi tmdtage Nattergalen. Den forekom 

 ham at ligne Fuglesangen i Mellemsverrig, som ligger uden- 

 for JNattergalens Region, men er desuden blandet med 

 haarde skrigende Lyd, da der i de hede Lande lever et 

 stort Antal Fugle, som blot kunne frembringe haarde, 

 eenslydende, ofte aengstelige Skrig. Kragerne, en og 

 anden Musvaage eller Ugle, Traepikkerne, Mursvalerne, Spset- 

 meiserne o. s. v., som forekomme hos os, h0res ikke meget, 

 og deres Stemmer ere ikke at sammenligne med det Spek- 

 takel, det Bulder og de aengstelige gjennemtraengende 

 Lyde, som nsesten bestandigt og overalt h0res af talrige 

 Papeg0ier, Bucco- Arter, G0ge, Glenter, Stare o. s. v. 

 foruden af flere af selve Sangfuglenes Orden. Medens 

 vor G0g har en vakker og behagelig Stemme, ere de to 

 i Bengalen almindelige Arter af denne Slaegt af en ganske 

 modsat Baskaffenhed ; den ene (Cuculus ejulans) har et 

 af de sengsteligste , den anden et af de meest buldrende 

 Skrig, man kan h0re. Slige umelodiske Fuglelyd synes 

 at forekomme temmelig almindeligt i alle hede Klimater, 

 og man maa tilstaae, at i de Lande, hvor de ikke som i 



