71 



fredsstille Trangen til at bruge Musklerne. De synes at 

 vaere mindre almindelige eller mindre tydelige hos de 

 bedre Sangfugle, men derimod ofte at vaere mere lydelige 

 hos en Deel af de Arter, der synge daarligt eller slet 

 ikke. Af denne Beskaffenhed ere f. Ex. Gaessenes, ^Endernes 

 og Hensenes saedvanlige Lyde. Meiserne, Fuglekongen, 

 Fjelddrosselen og flere andre daarlige Sangere lade dem 

 naesten bestandig h0re og yde derved ofte en ret god 

 Erstatning for de mere harmoniske Toner, som de ikke 

 formaae at frembringe. Det er ved disse simple Lyd at 

 Here af vore Smaafugle om Vinteren give vore ellers saa 

 0de Skove en ikke ringe Grad af Liv og Hygge. Herhen 

 maa man ogsaa regne Kragens og Skadens Skrig og flere 

 lignende Fuglelyd, som frembringes sjeldnere, men ere 

 desto staerkere og mere paafaldende. 



En tredie Slags ere de eiendommelige Toner, hvor- 

 med Fuglene ligesom tilraabe hinanden, lokke Ungerne 

 til sig, advare dem eller deres Kammerater for Fare o. s. v., 

 samt de Skrig eller tJdraab, som foraarsages af Frygt, 

 Vrede, Smerte o. s. v. Disse Lyde ere i det Hele meget 

 forskjellige fra hinanden og fra de ovennaevnte; hos visse 

 Fugle f. Ex. Graaspurven er der dog temmelig lidt Forskjel 

 paa alle disse forskjellige Slags Lyde. 



Netop derved, at den egenlige Fuglesang frembringes 

 under Hvilen som et Udtryk for Kraft og Velbefmdende, 

 viser den sig at vaere Udtrykket for et heiere dyrisk Liv 

 end det, som blot har Hensyn til Naturfornedenhedernes 

 Tilfredsstillelse. Den foraarsages af et Overskud af Livs- 

 lyst og Trang til Virksomhed og er derfor al deles af samme 

 Beskaffenhed som vor Sang og som enhver Yttring af den 

 skjonne Kunst hos Mennesket. Ligesom denne beroer 

 Fuglesangens Beskaffenhed paa medfodte Naturanlaeg, men 



