70 



i Forplantningstiden, og mange Fugle lade den blot here 

 paa denne Tid; den kan ogsaa hos mange Fugle ansees 

 for at vaere et Udtryk for den paa den Tid vakte Drift 

 eller som en Yttring af Behagesyge; men dens egenlige 

 Vaesen er dog at vaere en Forlystelse, naar Fuglen er fri 

 for Arbeide og Passioner. Naar Ungerne ere udklaekkede, 

 standser Sangen, men mange Fugle begynde igjen at 

 synge om Hasten og blive endogsaa ved denned under 

 den koldeste Vinter f. Ex. Stremstaeren. I Regelen er 

 det blot Hannen, som synger, men af adskillige Arter 

 f. Ex. nogle Spurve og den graa Vipstjert synge ogsaa 

 llunnerne. Dette synes isaer at vaere temmelig almindeligt 

 det ferste Efteraar, eller ferend Forplantningsdriften og 

 de deraf folgende Forandringer og Pligter bave gjort sig 

 gjaeldende. Syngeevne forekommer iovrigt i alle Grupper 

 af Fugle: Gegens Kukken, den kalkunske Hanes Pluddren, 

 Urhanens Kaglen og Hanens Gal ere ligesaa aegte Sang 

 som Nattergalens yndigste Triller, og Horsegegens (Bekka- 

 sinens) besynderlige Toner, om hvis Beskaffenhed man 

 endnu ikke er fuldkommen enig, maae uden Tvivl ogsaa 

 regnes herhen. Men Sangen er meest fuldkommen , og 

 almindeligst hos Smaafuglene. 



Forskjellige fra den t egenlige Sang ere de saedvan- 

 lige Lyde, som man hos Smaafuglene pleier at be- 

 naevne Lokketoner eller Kviddren, og som de fleste 

 af dem og mange Fugle af andre Grupper lade bore over- 

 maade ofte, selv naar de f. Ex. ere sysselsatte med at 

 s0ge F0de, men isaer naar de om H0sten eller Vinteren 

 traekke omkring i Flokke, eller naar de flyve et laengere 

 Stykke. Disse Lyde ere saedvanligvis korte og bestaae 

 kun af en enkelt Tone, der er eens hos begge Kj0n; de 

 frembringes ligesom Sangen uden Hensigt blot for at til- 



