68 



klassen. Saedvanligvis naevnes rigtignok Rovfuglene som 

 dens heieste Former paa Grund af deres Styrke og de 

 frygtelige Kleer og Naeb, som give dem Evne til at myrde 

 og odelaegge alle de andre. Denne Anskuelse var den 

 Tid vaerdig, da den raa Styrke og Midlerne til Andres 

 Undertrykkelse ansaaes for de heieste menneskelige Egen- 

 skaber. Men skjendt Rovdyrene ere nedvendige Led af 

 Skabelsen og selvfelgelig maatte vaere staerkere end de 

 andre Dyr, kan man dog ikke antage, at den blotte Rov- 

 dyrnatur er et Rjendetegn paa dyrisk Fuldkommenhed, 

 som maa give sig tilkjende ved andre Livsyttringer, der 

 i Forening med Uddannelseri af den ydre Form antyde et 

 heiere Standpunkt. 



Fuldkommenheden hos en Fugl bestaaer ikke for- 

 trinsvis i fremragende Sjaelsevner som hos Pattedyrene, 

 men yttrer sig hovedsageligen i en stor Bevaegelighed og 

 Livlighed, samt i den dermed i Forbindelse staaende Evne 

 til at frembringe Toner. Ingen andre Dyr maerkes saa 

 meget og bidrage saa meget til at oplive Naturen, som 

 Fuglene. Kommer man til et Land med en fremmed 

 Naturbeskaffenhed , ere Fuglene saedvanligvis de ferste 

 Dyr, som tiltraekke sig OpmsBrksomheden, og de ere, naest 

 efter Planterne, de Naturprodukter , som mest bidrage til 

 at give Naturen en vis Charakteer. Et Landskab, hvor 

 der ingen Fugle sees eller h0res, forekommer os d0dt og 

 0de, hvorimod Fuglesang eller endogsaa blot Fugles Til- 

 stedevaerelse og Bevaegelser, give Egne, som ellers vilde 

 forekomme os altfor ensformige, en h0i Grad af Mun- 

 terhed og Liv. Fuglene ere ligesom skabte til at be- 

 vaege sig, sees og h0res, og kun de kunne ansees 

 for at vaere de h0iest uddannede i Klassen, som i h0i 

 Grad besidde disse Egenskaber. Evnen til at tumle sig 



