59 



\anne faaer den fra Jorden, der indsuger en langt storre 

 Maengde Varmestraaler. Den saaledes opvarmede Luft 

 stiger tilveirs med den Varme, den bar erholdt fra Jorden, 

 men under Opstigningen aflager dens Taethed bestandig, 

 hvorved dens Evne til at binde Varmen*) tiltager i den 

 Grad, at Temperaturen i de evre Luftegne altid er lavere 

 end i de nedre og ofte synker betydeligt under Fryse- 

 punktet**). 



I det Foregaaende have vi betragtet de store Bevae- 

 gelser i Luften, vi kalde Vinde. Men ved Siden heraf 

 findes andre, ikke mindre i Vigtighed, om end i Storrelse. 

 Det er dem, som frembringe Lydindtrykke ne og for- 

 plante dem. Naar et Legeme bevaeger sig meget hurtigt 

 frem og tilbage i Luften, frembringes der i denne en 

 Belgebevaegelse , som , naar den forplantes til vort Ore, 

 bevirker Felelsen af en Lyd. I Regelen er det vel i 

 Luften, at saadanne Lydbelger opstaae, men der gives 

 <^og ogsaa mange andre elastiske, saavel faste som flydende 

 Legemer, gjennem hvilke Lyden forplanter sig, ofte langt 

 hurtigere end igjennem Luften. Igjennem det tomme 

 Rum kan Lyden derimod ikke forplante sig. Dette Sidste 

 er viist i dette Tidsskrifts Iste Bind. Pag. 342343. Den 

 sterste Larm paa Jorden kan derfor ikke udbrede sig over 

 vor Atmosfaere, ligesom de voldsomste Explosioner kunne 

 foregaae paa Maanen, uden at vi here det Ringeste dertil. 

 Paa Toppen af de h0ie Rjerge er Lyden derfor ogsaa 

 svagere end ved Havets Overflade. Ikke alene i den 



*) Om den bundne Varme see en Afhandling i dette Tidsskrifts 



2det Bind Pag. 289. 



**) Om Luftvarmen i de everste Luftlag see dette Tidsskrifts 3die 

 Hind. Pag. 42829. 



