Deii atmosfteriske Luft og dens Bestanddele. 



Tildels med Afbenyttelse af Joh. Mullers Physik, 

 ved Carl Seliolm. 



lilaar vi see den merkeblaa Himmel hvaelve sig over vore 

 Hoveder med sine lette Skyer; naar vi f01e og here 

 Vaarens milde Vinde eller de frygtelige, frembrusende 

 Orkaner; naar vi see Havets Belger kruses for den lette 

 Brise eller taarne sig i Skummets hvide Klaedebon; naar 

 Musiken beruser vort Ore i de forskjelligste Toner; naar 

 vi see den muntre Laerke eller den stolte 0rn svinge sig 

 op mod Himlen; naar Dugdraaberne paa Markens Blomster 

 glimre i den redmende Morgen; naar vi f01e Skovens 

 Friskhed i den hede Sommer; naar Regnbuen spaender 

 sit deilige Farvespil over os; naar Sneen fyger udenfor, 

 og den muntre Kakkelovnsild gjer del saa hyggeligt inde, 

 - da er det Luften, den atmosfaeriske Luft, vi skylde 

 alle disse Fosnomener. Den straekker sig som et uhyre 

 Hav over hele Jordkloden, og ligesom Havet er i stadig 

 Bevaegelse, saaledes er der aldrig Stilhed i Luften, Noget, 

 som ogsaa er umuligt, da den paavirkes af ideligt vexlende 

 Kraefter, der snart sammentrykke den mere, snart mindre, 

 medens den selv paa Grund af sin Elasticitet seger at udvide 

 sig, en Udvidelse, for hvilken vi ikke kjonde nogen Graendse. 



4 



