41 



De smaae usle Tingester, som vi see krybe omkring 

 imellem ^Eggene, blive flinkere og flinkere fra Quarteer 

 til Quarteer, og de nydelige, muntre Kyllinger, som Madam 

 Schmitz viser os i en Filtehat under lidt Uld, ere ikke 

 24 Timer gamle. Omendskjendt de i denne Tid ikke 

 have faaet det Ringeste at cede, synes de dog at vaere 

 langt st0rre, end de, der nylig kr0b ud af .^Egget, saa- 

 ledes at man neppe kan begribe, hvorledes de have fundet 

 Plads derinde. Denne tilsyneladende Vaext, der synes at 

 vaere gaadefuld derved, at den paafelger saa hurtigt, og 

 uden at Dyret har aedt eller drukket, beroer kun derpaa, 

 at de fine Duun, hvormed Kyllingen er beklaedt, strax da 

 den kom ud af -^Egget vare sammenklaebede ved den 

 fugtige JSggehvide, og derved vare klinede taet op til 

 Kroppen; naar Kyllingen bliver t0r, saa reise disse Duun 

 sig og for0ge derved tilsyneladende dens Omfang. 



Man vil vel ikke naegte, at ingen Kunstners Produk- 

 tioner have noget saa Maerkeligt, som dette Skuespil, der 

 af Kyllingen opfwres ved sin F0dsel, rigtignok i sin egen 

 Interesse. Dens Fremgangsmaade er saa hensigtsmaessig 

 som muligt, og dog har Ingen lart den, hvorledes den 

 skal bare sig ad, den har ingen Erfaring gjorl, som kunde 

 lede den, den har ingen moderlig H0ne, som kunde taenkes 

 at have hjulpet den. En Ulempe har dette Skuespil rig- 

 tignok for Tilskueren, naemlig at han maa va?re lidt heldig, 

 eller ogsaa at han maa have lidt Taalmodighed forat faae 

 alle Acterne at see. Thi vel ere nogle Kyllinger saa 

 flinke, at de endnu i samme Time, da de frembringe den 

 f0rste Revne i ^Eggeskallen, krybe ud, men andre komme 

 f0rst efter 2 3 Timer, mange maae endog arbeide et 

 halvt, ja et heelt eller endog to D0gn, inden det lykkes 

 dem ved deres Anstrsengelser at spraenge deres Faengsels 

 Vaeg. Nogle arbeide uafbrudt, men Andre hvile i timeviis, 



