172 



overall gj0r sig gjaeldende i Naturen! Naar Skyer bedaekke 

 Ilimlen, finder der ingen Dugdannelse Sted, fordi Jord- 

 bundens Varmeudstraaling til det fri, kolde Himmelrum da 

 er forhindret. Naar en rask Vind blaeser, falder (som man 

 i Almindelighed , men mindre rigtig, udtrykker sig) der 

 heller ingen Dug, fordi Vinden bestandig bringer ny, varm 

 Luft i Beraring med Legemerne, saa at de omgivende 

 Luftlag ikke kunne faae Tid til at afk01e sig, til de naae 

 Dugpunktet. Riim, disse smukke glimrende Krystaller, 

 vi saa ofte see om Morgenen, er frossen Dug. Naar de 

 Legemer, paa hvilke den fortaettede Vanddamp afsaetter sig, 

 ere afkalede under Frysepunktet, maa Duggen afsaette sig 

 i Form af lisnaale. Men Atmosfaeren behaver ikke at vaere 

 saa afk01et som de med Riim belagte Legemer. Tvaertimod, 

 det er den aldrig, og derfor kan man ikke slutte, at det 

 bar frosset , fordi der er falden Riim. Alt ovenfor 

 have vi ber0rt den urigtige Drug af Ordet Damp, idet 

 man i Almindelighed kalder de allerede fortaettede Dampe, 

 der stige op f. Ex. fra kogende Yand, eller som svaevende 

 over Moser have givet Anledning til de smukke Folkesagn 

 om dandsende Elverpiger, for Dampe. Deres rette Navn 

 er JEm. De egenlige Vanddampe ere fuldkommen 

 usynlige. F0rst ved Fortaetning blive de synlige, og 

 naar denne foregaaer i de lavere Luftlag uden at have 

 sin Grund i Beraring med koldere, faste Legemer, kalde 

 vi de fortaettede Vanddampe Taage. Den opstaaer i 

 Almindelighed, naar Vandet i S0er og Floder eller den 

 fugtige Jordbund selv er varmere end den allerede med 

 Fugtighed maettede Luft. I saa Tilfaelde kunne de nemlig 

 ikke optages af Luften. Men naar Atmosfaeren ikke er 

 maettet, foregaaer ingen Taagedannnelse , fordi de Vand- 

 dampe, der udvikle sig, kunne optages af Luften, selv om 



