155 



sket med sine aandelige Fornedenheder og ved Siden af 

 ham Dyre- og Planteverdenen som bans levende Spise- 

 kammer. 



Dette er i Virkeligheden det bestaaende Forholds 

 Vaesen. Lad os taenke os en rig Mand, som bar indbudt 

 mange Gjaester for med dem at glaede sig over sin Rig- 

 dom! Han vil opsamle Spiseforraad til de ventede Gjaester, 

 men Forraadet vil dog slippe op under Festen, og ban 

 maa lade Gjaesterne gaae bort, naar alt er fortaeret. Lad 

 os derimod taenke os en Maegtigere , som besidder den 

 Kraft, at lade Spiseforraadene selv, saalaenge de ikke 

 bruges, glaede sig ved deres Tilvaerelse vilde ban ikke 

 derved i uendelig hei Grad udvide sin Hensigt at udbrede 

 Nydelse? Naar ban b0d sine Spiseforraad uopherligt at 

 supplere og formere sig, vilde ban da ikke kunne bevaerte 

 sine Gjaester uden Ophor? Og naar Gjaesterne selv for- 

 nyedes, vilde ban da ikke kunne bevaertb et uendeligt 

 Antal? Nu, denne Fest bestaaer siden det f0rste Menneske- 

 pars Fremkomst. Menneskets Spiseforraad er den levende 

 Natur, og hvad ban tager af Forraadet, maa ban igjen give 

 tilbage efterat have gjort Brug deraf. Vaerten skal jeg 

 naevne bam? Hans maegtige Ord: Bliv! med hvilket ban 

 anrettede Gjaestebudet, virker endnul Han lader selv det 

 Spiseforraad, som ban bar beredet Mennesket, uopherligt 

 fylde Bordet. Efter endt Maaltid indbyder ban Mennesket 

 til sig, for at gjere Plads for de Efterkommende ; Spise- 

 forraadet bed ban evigt at blive Spiseforraad, men tillod 

 det ogsaa evigt at sidde ved Bordet i Tilvaerelsens vexlende 

 Former. Felgen~ er , for at tale med Buckland, at 

 Land og Hav ere befolkede med Myriader af levende 

 Vaesener, hvis Livsglaeder ferst ende med deres Tilvaerelse, 

 og som med Lyst opfylde deres korte Tilvaprelses Hensigt. 



