169 



kulsuur Kalk bestaaende Huse. Men hvorfor synker nu ikke 

 Kulsyren tilbunds i Atmosfaeren og bliver staaende i et 

 Lag ved Jordens Overilade, ligesom Vandet bestandig 

 synker tilbunds i et Kar, hvori man bar blandet det med 

 Oiie? og hvorfor kunne Menneskene ikke aande i Vand, 

 naar det beviisligt indebolder endnu mere (j%) lit end 

 atmosfaerisk Luft ()? ere to Spergsmaal, som let paa- 

 traenge sig den opma3rksomme Laeser, men som ere lige 

 saa lette at besvare. Hvad det f0rste angaaer, da have 

 alie Luftarter, uden Ilensyn til deres Vaegtfylde, en 

 maerkelig Tilbaielighed til fuldstaendig at blande sig med 

 hverandre. Til det sidste Spergsmaal skulle vi bemaerke, 

 at lit og Brint i Vandet have indgaaet en chemisk For- 

 ening, i Atmosfaeren ere derimod Ilten og de andre 

 Staffer kun mechanisk blandede. Forskjellen er 

 ioinefaldende. I Vandet ere Luftarterne blevne draabe- 

 flydende, de have altsaa ganske skiftet Vaesen og kunne 

 kun adskilles ved staerke Kraefter, f. Ex. ved en galvanisk 

 Strum. I Luften er Ilten ikke traadt i neie Forbindelse 

 med de andre Stoffer, enhver chemisk Tiltraekning kan 

 adskille dem. Derfor kunne Legemerne ikke udskille Ilten 

 af Vandet, men vel af Atmosfaeren. 



Vi have seet, at Mennesker og Dyr udaande Vand, 

 som optages af Luften. Planterne gjere det Samme. 

 Men desuden fordamper ethvert Vand paa Jorden 

 uafladeligt, selv ved en Temperatur, der ligger under 

 Frysepunktet. Men da disse Dampe ere fuldkommen 

 luftformige, see vi ligesaalidet til dem som til Atmosfaeren. 

 Thi de Taager, som man om Sommeraftener seer svaeve 

 over Enge og Seer, bestaae egentlig ikke af Vanddampe 

 men af meget fine Vandblaerer, hvortil Dampene ved Luftens 

 Knlighed ere fortaettede. Ligesom nemlig Varmen be- 



