198 



udfolde deres Blade, hvorimod de ferste endnu be- 

 fandt sig i Dvaletilstanden og saaledes vare mindre mod- 

 tagelige for Kuldens Paavirkninger. Hermed staaer ogsaa 

 i Forbindelse, at de Traeer, som vare beskaarne ved Jule- 

 tider, i Reglen bukkede under for Kulden. Ved Be- 

 skaeringen vaekkes Livet i Traeet; i gamle Dage beskar 

 Provencaleren gjerne sine Traeer ved Juletider, fordi dette 

 skaffede ham noget Foder til Dyrene i en Aarstid, hvor 

 det kan mangle i nogle Egne, navnlig i det vestlige Pro- 

 vence, men da Traeerne herved saa let komme til at tage 

 Skade af Kulden, foretraekker man nu Foraarsbeskaeringen. 



Hvorledes en frodig Vaext og Udvikling kunne gjere 

 Oliventraeerne mere felsomme for Kulden, kan skjennes 

 af den Indflydelse, som Vinteren mellem 1789 og 1790 

 0vede paa Oliventraeerne imellem Aix og Aries. Oliven- 

 traeerne dyrkes her paa Sletter, og 1786 lykkedes det at 

 faae en Deel af disse vandede. ' Den ferste F01ge heraf 

 var en ganske maerkvaerdig H0st 1787, som var den aller- 

 bedste, som nogensinde var indtruffen, men Vinteren 1789 

 kom bagefter og edelagde mange Olive ntraeer, og ikke 

 et eneste Tree blev sparet, som havde vaeret vandet. Ikke 

 alene Stammen d0de, men ogsaa Rodderne, der ellers 

 kunne modstaae de strengeste Vintre, vilde ikke mere skyde. 



Det vilde Oliventrae synes ogsaa i denne Henseende 

 at vise sig mere haardfer, naar det bar naaet en vis Alder. 

 Saaledes existerede der 1820 et Exemplar af denne Yarietet, 

 der blev anseet for aeldre end 1709. 1816 blev det podet 

 paa to Grene, 1820 gjennemlevede det den kolde Krisis 

 uden at lide det allermindste. 



For at kunne indsee, hvor mislig Oliventraeets Til- 

 vaerelse er i Frankrig, maa man erindre, at en saadan 

 Vinter som 1820 ingenlunde er enestaaende. Vintrene 



