320 



At gjennemploie den paa sin Kameels Ryg, at hvile ved 

 Oasens Kilde og der stille sin Terst i lange Drag , tykkes 

 ham en sterre Herlighed end at boe inden snevre Grrend- 

 ser og svaelge i Overdaadighed. 



Europaeeren bar ondt ved at taenke sig en saadan 

 Levemaade. Han maa see og h0re Orkenens S0nner 

 for at faae et Billede af denne uindskraenkede Uafhaen- 

 gighed, af denne stolte skj0nt raa Simpelhed, af dette 

 dristige, eventyrlige R0ver- og Hyrdeliv. Derfor ville vi 

 her til Slutning anf0re et Exempel paa en slig vild Be- 

 geistring hos Beduinen efter en af Shanfarat den Tyk- 

 laebedes Sange; han var Sanger i Stammen Azd. 



Han var Mohameds Samtidige, hurtig til at lobe som 

 en Best, enBlodets og Byttets Mand, halv Ulv, balv Hy- 

 aene, sora han selv kaldte sig. Han havde svoret, at 

 drsbe 100 Mand af Stammen Benu Salama. Saasnart han 

 saae en af denne Stamme, greb han sin Bue og skjod ham 

 gjennem 0jet og Hjernen. Han havde draebt 99 og und- 

 gaaet alle Efterstraebelser, men da blev han en Nat ved en 

 Br0nd nedhuggen af Asir, den hurtigste af de hurtige. 

 Da senere en Benu Salama gik forbi Kilden traadte han 

 paa sin D0dsfjendes Hjerneskal og saarede sin Fod, saa 

 at han d0ede deraf. Saaledes, fortaeller Legenden, havde 

 Shanfara endnu, efter D0den draebt den hundrede Fjende 

 og holdt sin Ed. - - I sit Digt yttrer han saaledes: 



Min Moders B0rn, sadler Eders Dyr; jeg soger an- 

 dre Ledsagere end Eder. 



Alt er beredt, Stjernen blinker, Kamelerne ere sad- 

 lede, de staae fasrdige til Opbrud, hvorhen det end skal 

 gaae, allerede ligge Sadlerne paa Ryggen. 



Jeg s0ger et Asyl i det Fjerne, hvor der ingen For- 

 f01gelse hersker; jeg kjender det ensomme Sted, hvor 



