328 



Isaer drefter ban del Sp0rgsmaal, hvorvidt Planterne kunne 

 siges at have en Sjael og et Liv i samme Betydning som 

 Dyrene, og da han maa benae^te dette, viser ban, hvori 

 da Forskjellen maa saettes. Ved saaledes at parallelisere 

 Planter og Dyr, komraer han til at tale om Kjensforhol- 

 det; Hovedtraekkene i bans Anskuelser herom ere i Kort- 

 hed f01gende: Alle levende Vaesener, baade Dyr og Plan- 

 ter, have et mandligt og et kvindeligt Princip, hvis Forening 

 er en nodvendig Betingelse for al Avling. Det kvinde- 

 lige Princip frembringer Fostrets Stof, det mandlige dets 

 Form og Skikkelse. Det f0rste er Betingelsen for Gene- 

 rationen, fra det sidste udgaaer Livets ferste Bevaegelse 

 og Virksomhed. Heraf er det klart, at intet af dem for 

 sig kan avle, men kun begge i Forening. Men bos de fleste 

 Dyr ere disse Principer adskilte, saa at det ene Individ 

 er mandligt, det andet kvindeligt, skjendt begge tilsam- 

 men kun udjere een Art; Generationen bos disse er en 

 aktiv Handling, medens det bos Planterne er en passiv, 

 og just derfor maa Kj0nnene hos disse sidste vaere for- 

 enede paa eet Sted; Planterne kunne derfor vel siges at 

 avle og fodes, men ikke at parres. Skjondt det nu i det 

 Hele taget er en Lov i Dyreriget, at Kj0nnene skulle vaere 

 adskilte, fmdes der dog nogle Dyr, hos hvein de ere for- 

 enede, nemlig saadanne, der ligesom Planter ere fastvoxede 

 og mangle vilkaarlig Bevaegelse, f. Ex. Skaldyrene. Et 

 modsat Forhold finder Sted hos endeel Traeer, som have 

 bestemt adskilte, deels frugtbaerende, deels ufrugtbare In- 

 divider; disse sidste, som svare til de mandlige Dyr, 

 bidrage vaesentlig til Frugtdannelsen. Et saadant Forhold 

 finder Sted hos Ficus (den dyrkede Figen), der er det 

 frugtbaerende Kj0n eller Huntraeet til Caprificus (den vilde 

 Figen), som kun er det ufrugtbare Kj0n eller Hantraeet; 



