331 



tvebo, saa at altsaa et Individ baerer lutter Stevblomster, et 

 andet lutter Frugtblomster. Tbeophrast fortaeller nu, atLand- 

 maendene afskare Kolberne af Hantraeet og ophaengte dem 

 paa Huntraeet ovenovcr dettes Blomster, hvorved de bevir- 

 kede, at dette sikkrere bar Frugter. Men strax efter 

 siger ban saa, at ved alle Traeer kan man skjelne mellem 

 frugtbare og ufrugtbare Individer, og blandt de ferste 

 alter mandlige og kvindelige; begge disse sidste omtaler 

 ban da som belaessede med Frugter, saa at det tydeligt 

 fremgaaer, at bans Tbeori ikke i nogen Henseende kan 

 stemme overeens med Nutidens. 



Skjendt \i nu vel maa indramme, at hverken Aristo- 

 teles eller Theophrast vare Naturforskere i egentlig Betyd- 

 ning, og at de ikke have gavnet Videnskaben paa nogen 

 direkte Maade, ved Unders0gelser eller Experimenter, der 

 kunde lede til Resultater af blivende Vaerd, saa have de 

 dog ved deres Skrifter lagt en Grundvold til en mere 

 videnskabelig Betragtning af Naturen og navnlig, hvad der 

 harlnteresse for os her, vakt en, om end uklar, Forestil- 

 ling om en Kjensmodsaetning i Planteriget, der under gun- 

 stige Omstaendigheder kunde have udviklet sig til en 

 grundigere Erkjendelse. Men de ulykkelige politiske For- 

 hold, hvori Graekenland i den felgende Periode var ind- 

 viklet, hindrede ethvert Fremskridt paa den begyndte Bane, 

 ligesom enhver Videnskabelighed, og vi traeffe derfor i 

 den paafelgende Tid saagodtsom intet Spor til en fortsat 

 Bestraebelse i denne Retning. Ikke heller hos Romerne, 

 hvor dog Kunster og Videnskaber blomstrede i saa hei Grad 

 i Keisertiden, gjorde Studiet af Naturen noget vaesentligt 

 Fremskridt. Den beremte romerske Naturforsker Plinius, 

 der levede paa Christi Tid, og som bar efterladt os et 

 meget betydeligt naturhistorisk Vaerk, var saa langt fra at 



