332 



vaere paa den rette Vei til en videnskabelig Naturforskning, 

 at ban endog, efter hvad ban selv bar udtalt, ansaae en 

 Spadseretour ude i Naturen for at botragte Planter og Dyr 

 for en af de unyttigste Maader at tilbringe sin Tid paa. 

 Hele sin Laerdom bar ban af B0ger og af Andres Beret- 

 ninger, og bans Naturhistorie er derfor en Samling af 

 usammenhaengende, hinanden ofte modstridende Fortaellin- 

 ger om de mere bekjendte og ieinefaldende Naturgjen- 

 stande, navnlig forsaavidt de have praktisk, medicinsk 

 eller teknisk Anvendelse. 



Endnu ringere Fremskridt gjorde Videnskaben i hele 

 den paafelgende lange Periode, som man med god Grund 

 bar kaldet den barbariske Tidsalder. Botaniken blev her 

 kun dyrket som et Bifag af Lseger og Apothekere, der kun 

 havde Interesse af at kjende de vigtigere Lsegeplanter og 

 det som oftest kummerligt nok; Kjendskaben til dem be- 

 roede oftest kun paa en Tradition fra den ene Slaegt til 

 den anden, og denne Viden blev naturligviis snart aldeles 

 forkvaklet, da den ikke var Gjenstand for nogen Kritik 

 eller fornyet Undersogelse ; en videnskabelig Opfattelse af 

 Naturgjenstande var der slet ikke Tale om. Saaledes stode 

 Sagerne til det trettende og fjortende Aarhundrede, da 

 der ved Korstogene blev bragt nyt Liv og Rare ind i alle 

 Kunster og Videnskaber; efter den Tid kan man ogsaa i 

 Botaniken spore en fornyet Virksombed i Retning af det 

 Videnskabelige , der navnlig blev bevirket ved det ved 

 Sammenkomst med Araberne paany opvaagnende Studium 

 af Aristoteles's og Theophrasts Skrifter, som i saa lang 

 Tid havde ligget hen ukjendte og forglemte. Imidlertid 

 ere dog de botaniske Skrifter som fremkom paa hiin Tid, 

 endnu vaesentlig baserede paa bine graeske Philosophers 

 Anskuelser, navnlig i Alt, hvad der angik Planternes Phy- 



