339 



snart blive bestridt og angrebet som uberettiget efter 

 Tidens Standpunkt, indtil Videnskaben lidt efter lidt kjsem- 

 per sig tilbage eller rettere fremad til bin f0rste Antagelse, 

 som nu fremsaettes med Bevidsthed og i alle Maader 

 stettet paa rigtige Beviisgrunde. 



Saaledes gik det ogsaa med den Lsere, som Linne* og 

 bans Forgjaengere havde fremsat. Allerede tidligere, i Be- 

 gynsen af det 18de Aarhundrede, var Englaenderen Mori and 

 fremkommen med en ganske modsat Paastand; ban fandt 

 nemlig bos Keiserkronen, Crocus og flere andre lilieagtige 

 Planter, at Griflen var huul indvendig, og iagttog tillige 

 paa visse Planters Fr0 en fiin Aabning i Freskallen, 

 hvoraf ban troede at kunne slutte, at det egentlig \ar 

 Stevkornet, som dannede Grnndlaget til Kimen , idet det 

 steg ned gjennem St0vveien ind i ^Egget gjennem den 

 lille Aabning og der udviklede sig. Hans Mening var, som 

 man seer, kun stettet paa 10se Gisninger, og ban var 

 egentlig kun fert dertil ved en samtidig Opdagelse paa 

 den zoologiske Physiologies Gebeet, idet nemlig Hollaen- 

 deren Leuwenhoek i Handyrenes Seed havde fundet en 

 Maengde smaa, sig frit bevaegende mikroskopiske Lege- 

 mer og da ligesaa uberettiget antaget, at det var de 

 egentlige nye Dyreindevider, der her vare fuldstaendig dan- 

 nede i Henseende til Formen og kun overf0rtes i Hun- 

 dyrenes Legemer for at udvikle sig og ernaeres der indtil 

 Fadselen. Morland begik altsaa samme Feil, som den an- 

 den M enings Forfaegtere havde begaaet, men bans Anskuelse 

 fik ingen videre Udbredelse. 



Hvad der bestandig stillede sig iveien for en sik- 

 ker Theori om Befrugtningen, var det mangelfulde Kjend- 

 skab til Stevkornenes og ^Eggets Udviklingshistorie fra den 

 forste Begyndelse af. Dette Ptinkt, hvorpaa Malpighi 



