261 



(Fig. 9, S. 252); man seer deres Redder endnu fastplantede 

 i den faste Skifer og deres afknaekkede Kroner, samtlige be- 

 gravne i sammenskylledeLeer- ogSandmasser, der vexle med 

 talrige Kullag. Ti Gange er Skoven altsaa skudt op og ti 

 Gange er den bleven begravet i Sand og Dynd. Saa vold- 

 somme Forstyrrelser kjende vi ikke i Nutiden, skjendt 

 Jordskorpen ikke er fuldkommen rolig; smaa Haevninger 

 eller Saenkninger iagttages naesten ved alle Kontinenternes 

 Kyster og vilde formodenlig ogsaa bemaerkes i deres 

 Indre, hvis vi havde sikkre Midler til at kjende dem. 

 Skove ligge begravne i Havet ved England og Hollands 

 Kyster, og Tervemoser dsekkes i Holsteen af senere Marsk- 

 Dynd, i Vendsyssel af Flyvesand. iMen i Kuldannelsens Tid, 

 da Jordklodens Afkjoling ikke var saa vidt fremskreden som 

 nu, gav den tynde Jordskorpe hyppigt efter for Trykket af det 

 flydende Indre, og Hgevninger og Saenkninger fulgte paa bin- 

 anden i vexlende Orden. Periodisk reve Floderne derfor store 

 Masser af Sand og Dynd med sig ogbedsekkede dermed det 

 Plantedaekke , der var sammenskyllet i deres Mundinger; 

 her sank lave Kyststraekninger med deres yppige Mose- 

 vegetation under Havet og overskylledes af flint Leer, hist 

 stege de saaledes tildaekkede Skovmoser atter op over 

 Havets Overflade , og en ny Plantevaext voxede frem paa 

 den gamles Grav. Forsege vi at maale med Nutidens 

 Maal de Tider, der hengik, far Havet fik afsat sine fine 

 lagdeelte Leerlag, og en ny Plantevaext gjenvandt det tabte 

 Terrain, komme vi til det Resultat, at Millioner af Aar 

 neppe have kunnet straekke til til Dannelsen af den store 

 Kulformation, og dog er den kun et Led i den hele Ud- 

 viklingsraekke fra den Tid, de f0rste organiske Former 

 optraadte paa Jorden, indtil Menneskets Skabelse. 



