296 



trodse disse og sikkert finde Vei gjennem den uveibare 

 Orken. 



Kamelen er i Sandhed 0rkenens Skib, saaledes som 

 Araberen baade traeffende og digterisk i mange Aarhun- 

 dreder har kaldt den. Let som Baaden over Belgen van- 

 drer den hen over Sandfladen; adlydende ethvert Vink 

 baerer den Beduinen og bans Gods, hvorhen den aldrig 

 hvilende Vandrelyst end driver ham, og forgjaeves vilde man 

 s0ge efter dens Spor. Kamelen bar Vindens Fodder ; er 

 Hesten end hurtigere, maatte den dog snart blive tilbage i 

 et Vaeddeleb, selv om den ligesaa let kunde taale Hunger 

 og T0rst, den glodende Sol og det hvirvlende St0v. Saa- 

 ledes streifer Beduinen gjennem Stepperne friere end 

 S0manden paa Havet, dristigere end Jeegeren paa Bjer- 

 gene, og seer med dyb Foragt ned paa Fellah'en, der 

 bunden til Jorden kryber for sin Herres Fod. I 0rkenen 

 mellem sine Kameler f01er Beduinen sig fri for enhver 

 menneskelig Overmagt, og uden at bryde sig om alle 

 Civilisationens Nydelser og Fordele streifer ban snart 

 fredelig om som Hyrde og, ligesom Kamelen, forn0iet med 

 lidet, snart naermer han sig som en frygtet R0ver sin 

 0rkens beboede Graendselande. 



Endnu idag lever Nomaden i den samme oprinde- 

 lige Tarvelighed som paa Patriarkernes Tid. For denne 

 Urtilstand er fremfor alt Kamelen skabt, og den er saale- 

 des i Virkeligheden en Barer af vor Slaegts Historic. 

 Den er, som Karl Ritter siger, en Hovedbetingelse for 

 det menneskelige Folkeliv paa det patriarkalske Udviklings- 

 trin i de hede, naesten tropiske, men isaer subtropiske 

 regnfattige Egne. 



Det vil derfor ikke forundre os, at dens Historic 

 taber sig i det samme M0rke som Menneskesleegtens. I 



