298 



en slig Situation. Rigtigere er vistnok den Betragtning, 

 som ligger til Grund for det thibetanske Navn paa Kame- 

 len Nja-bong: Pukkelaeslet , da den ialfald stetter sig til 

 et vis indre Charakteerslaegtskab. Allerede et flygtigt Blik 

 paa Eameleu laerer os, at denne Dyreform er aldeles for- 

 skjellig fra alle andre Fiirfeddede. 



Man kunde sige: Kamelen forener i sig paa en gro- 

 tesk Maade de 0vrige Dr0vtyggeres Typus. Foran den 

 store plumpe Krop viser sig den lange Girafhals, der 

 naesten begynder nede mellem Forbenene. Men Halsen 

 er ikke rank og stolt som hos Giraffen og dens Ledsager, 

 Strudsen; den danner ferst en lang Bue og haever sig da 

 langsomt i Veiret, som om den skulde danne en Modvaegt 

 mod Legemets Tyngde, eller som om den strakte sig laeng- 

 selsfuldt frem mod Aaget. Allerede heri synes dens tjenende 

 og taalmodige Charakteer antydet. Paa denne Hals sidder 

 et forholdsviis lille Hoved, der meest ligner et Faarehoved. 

 Panden er lav, Naesen lang og kroget, Overlaeben spaltet, 

 Underlaeben er haengende og bevaeger sig under Tygnin- 

 gen alvorligt og taktmaessigt; 0ret er lille, 0iet staaer 

 frem som en stor glasagtig Halvkugle, det hele Physiognomi 

 er dumt og stupidt. Hovedets fuldkommen horizontale, 

 i en eiendommelig Hvirveldannelse begrundede Stilling, 

 der imidlertid ofte netop lovprises af Orientalerne, bidrager 

 ogsaa sit til at for0ge dette aandlese Udtryk. Forkroppen 

 er staerkest udviklet, og heri bar den mere tilfaelles med 

 Hjorten end med Oxen. Det brede, laadne Bryst med de 

 steerke Forbeen danner en Modsaetning til den magre Bag- 

 krop med dens lange Bagbeen og den nedhaengende Ko- 

 hale. Midt paa Ryggen haever sig endelig Puklen, denne 

 besynderlige Skabnings Taarn, der paa en vis Maade og- 

 saa er et Symbol paa dens Bestemmelse. Saalaenge Dyret 



