299 



er i god Stand, svulmer den, som Digteren siger, sora 

 Smedens Blaesebuelg" op til en rund Svulst; men naar 

 det lider N0d og anstraenges staerkt, skrumper den ind til 

 en mager Forheining; den er Rytterens Saddel og Dyrets 

 Forraadskammer, Naturens uskjenneste men tillige nyt- 

 tigste Gave. Et langt Skjaeg haenger ned fra Bryst og 

 Hage, skaldede haarde Puder daekke Fodleddene og Brin- 

 gen; dens F0rer naaer den naeppe til Hoften. En saa- 

 dan Skabning er imponereude alene ved sin maerkvaerdige 

 Hasslighed. Bliver dens Farve nu istedetfor den saedvanlige 

 gulbrune sort, og faaer den som den baktriske Kameel 2 

 Pukler for en, da forstaaer man Lucians Fort&lling, at da 

 det hidtil ukjendte Dyr ferste Gang viste sig i Alexandria, 

 blev hele Befolkningen greben af Skraek og flygtede. 



Saetter nu denne monstrese Figur sig i Bevaegelse, 

 er dens Holdning vistnok ubehjaelpsom; den bar intet af 

 Hestens friske, modige og stolte Gang. Gyngende som 

 Skibet skrider den frem, men jevnere, sikkrere og ofte 

 hurtigere end den B01gerne furende Kjel gjennempleier 

 den Sandet under sin uafbrudte Vandring fra Solens Op- 

 gang til dens Nedgang. Dens brede, haarde F0dder baere 

 den, uden at den synker igjennem, henover Orkenen, og 

 dertil skeer det saa sagte, at 0ret naeppe opdager den. 

 Pludseligt seer man det h0ie langstrakte Dyr skride hen 

 over Sand, Stene og Klipper, stille og naesten h0itidelig 

 som en forbidragende Sky. Allerede i denne Gang synes 

 mig at ligge noget af Kamelens blide, alvorlige Vaesen. 

 Den arabiske Improvisator veed heller ikke noget vaerdigere 

 i sit dristige Billedsprog at sammenligne Brudens festlige 

 Dands med end Kameelhunnens afmaalte Skridt. 



Under Gangen bliver dens Physiognomic ogsaa liv- 

 ligere. Dens 0ie, som T0r stirrede dumt og udtryks!0st 



