307 



selv var ban den forste, der maatte b0de med Livet for 

 sin Misgjerning. Vil den arabiske Hustru kjaele for sin 

 Mand, kalder bun ham emt: Min Kameel, og den Saet- 

 ning, der hyppigst gjentager sig i Enkens S0rgeklager, er 

 den: du Husets Kameel; hvem hjaelper mig nu at 

 baere min Byrde? Kamelen, den tro Ledsager, hvem Ara- 

 beren takker for Alt, kunde ikke blive bans Slave alene, 

 den blev bans Yen, bans Broder, en anden Fader for den 

 hele Familie , der aerer den i den Grad, at den maa deel- 

 tage i Familiens B0nner, Vadskninger og alle andre hellige 

 Handlinger. Alt, hvad der haendes Araberen, deler ban 

 med sin Kameel, Spise og Drikke, Arbeide og Hvile, Sorg 

 ogGlaede, Liv ogD0d; ban svaerger ved sin Kameel, lige- 

 som ved Himlen og Jorden. 



En Kameels F0dsel er derfor en vigtig, h0itidelig 

 Begivenhed; man hilser det unge Dyr med Glaedesraabet: 

 Et nytBarn er f0dt os. Skeer dette paa etTog gjennem 

 Orkenen, tager Beduinen det kjaertegnende paa sine Arme, 

 og lader det hvile nogle Timer paa Moderens Ryg; fra 

 naeste Holdeplads af maa det vandre ved Moderens Side. 

 De unge Dyr see h0ist besynderligt ud. Snuden er endnu 

 mere kroget end bos de gamle, og derved faaer Hovedet 

 en vis Lighed med en H0gs. Kroppen er laadden og hol- 

 des meget ubehjelpsomt paa de lange Been. De ere 

 meget egensindige, og ved den mindste Ber0relse give de et 

 ubehageligt Skrig fra sig. Puklen findes der allerede Spor 

 til, derimod ikke til de haardbudede Steder, der imidlertid 

 ligesaalidt som Puklen er noget, som Slaveriet bar med- 

 f0rt, men meget mere naturlige Hjaelpemidler for det 

 gaaende og hvilende Dyr. Naar Kamelen er bleven fire 

 Aar gammel, taemmes den, idet man sammenbinder dens 

 Forbeen med et over Hovedet slynget Toug og bringer 



20* 



