355 



kjendt. Del er heist sandsynligt, at Massen af disse Smaa- 

 legemer efter deres Oplesning blander sig med Hlomme- 

 massen, men om det er i Form af en Vaedske eller som 

 Moleculer vide vi ikke, vi vide ikke engang, om denne 

 Sammenblanding skeer efter fuldendt Befrugtning , altsaa 

 i visse Maader kun er secundaer og tilfaeldig, eller om 

 den danner et vaesentligt Moment i Befrugtningsprocessen 

 og Udviklingen. Endnu mindre kunne vi naturligviis af- 

 gjare, om i det sidste Tilfaelde de mulige Rester af Saed- 

 traadene tage nogen direkte Deel i Dannelsen af Kiim- 

 cellerne. Det f0rste af de to her antydede Tilfaelde vilde 

 vaere i Overeenstemmelse med den hidtil almindelige Theori 

 om Befrugtningens Vaesen, hvorefter Saedtraadene blot 

 virke som et Ferment, et Gjaeringsmiddel. Meissner ud- 

 taler sig derimod afgjort for den sidste Antagelse. Efter 

 bans Mening maa man taenke sig, at de i Oplesning 

 varende Saeddele, der komme i umiddelbar Beroring med 

 Blommens Bestanddele , i' disse fremkalder Bevaegelser 

 der ere de begyndende Udviklingsphaenomenei*, og at ti)- 

 lige deres Bestanddele, der nu forblive i ^Egget, ikke fort- 

 saette deres Oplesning uafhaengig af Blommen, men at 

 de tilsidst smelte sammen med dennes Dele og udgjere 

 en materiel Bestanddeel af det, hvoraf Kimen danner sig; 

 ban anseer alsaa Befrugtningsprocessen hverk^n for' en 

 simpel chemisk Proces, eller for en simpel Contactvirk- 

 ning, men som en seeregen Fremgang, der vel viser Spor til 

 begge de andre, men selv dog ikke er nogen af dem. 

 Saa uklare end vore Forestillinger om Befrugtningens 

 egentlige Vaesen for Tiden altsaa ere, synes der dog af 

 de indtil nu skete lagttagelser med Sikkerhed at kunne 

 sluttes to Ting. For det Ferste maa det erklaeres for en Mis- 

 forstaaelse, naar Burmeister for Dyrenes Vedkommende 



23* 



