148 * ) o ( * 



af deffa Sma-mennilkor fom med en vanartig 

 kitrflighet leta efter fel f6r at med en hons- 

 agtig beftlllfamhet !6pa ikring me^ dem i 

 aila vrar och fom vaga f6rdomma et belt, da 

 de endaft funnit en Jiten del daraf briftfaiiig, 

 Ikulle vi kanfke ej fakna tilfalle at afven be- 

 fadia detta Arbete med den laga Critikens 

 fmuts. Men vare affigter aro mera hederli.- 

 ge. Var forefats ar at upfoka och framvifa 

 det nyttiga, det fanna och det vackra/men 

 ej at uptacka fel, ty vi kanna mennifkornes 

 fvaghet f6r val for at fordra fulikomlighet el-. 

 ler klandra mifstag och vi hafva ofta varit 

 Jedsne ofver det, at Forfattare (oka undvika 

 fel f6r at flippa critik, da de daremot borde 

 bemoda fig at (aga nagot nyttigt elJer vac- 

 kert for at vinna bifall. Det ar medelmat- 

 tans u/la ara at vara felfri, Det /kulle vara 

 ]jka orimmeliget at pafta det alia de aro vac- 

 kra hvilka ej aro vaniytte, fom det ar oftri- 

 digt , at en enda fulikomlighet ofta arfatter 

 hundr9de brifter. Huruvida vart omdome 

 om denna Differtation , af hvilken vi nu lam- 

 na Utdrag, ar rdtrmatjgt eller ej, hanfkjute 

 vi til den Domftol hvars beJlut vi enfamt un- 

 derkafie ofs , d. a. til vara maft upiyfte och 

 ratt-tankte Medbroders profning. - 



. I. Om Lakare-koniien nagonfin IkaM 

 h6jas fran Qvackfalfveri til den Philofophi/ka 

 vardigbeten, b6r man med ytterfta noggran- 

 het underfoka Sjukdomarnes narmafte orfa- 



ker. 



