OM PHONETISKA BOKSTAFVER. 85 



folken. Likviil saknas detta ljud i danskan, isliindskan och den aldsta svenska dialecten, 

 dalskan. Uti uppsvenska spraket, sMant sorn det anses for de bildade classernas sprak, 

 finnas 12 vocalljud, men blott 19 consonanter, och bland dern ingen perspirerad mera an 

 j (sarat v och /). De fiesta dialecter aga en eller annan consonant mera, men knappt 

 mindre antal vocaler. Fransyskan har synts mig aga 10 vocaler och 21 consonanter, 

 bland hvilka likaledes blott j (y) af de perspirerade, jemte v och /. HOgtyskan syncs 

 hafva 11 vocaler och 22 consonanter, bland hvilka 5 aro perspirerade, utom v och/, (da 

 nemligen w i diphthongen au medraknas). Engelskan tyckes hafva 10 vocalljud och 24 

 consonanter, hvaribland 4 perspirerade, utom v och /. 



De slaviska spraken aro, oaktadt sin beryktade hardhet och sina bokstafsrika alpha- 

 bet, icke rikare pa bokstafsljud an de nyss anforda. Ryskan har blott 9 vocal- och 21 

 consonantljud. Endast j och x aro perspirerade, utom v och /, och inga egendomliga ljud 

 forekomma, men sch och andra s- ljud, samt dessas sammansattrringar med t, forekomrna 

 ymnigt och tyckas karakterisera dessa sprak. Af de 35 bokstafverna i alphabetet aro 9 

 sammansatta eller annars ofverflodiga och 2:ne finnas, som forestalla en slags accenter! 

 ("Jerr" utmarker nemligen att en slutconsonant uttalas hardt; "Jehr", att den atfoljes af 

 ett j eller uttalas mjukt). Af ofriga bekanta sprak tyckas de fiesta vara veka och sakna 

 egendomliga, eller svara ljud. Finskan och lappskan hafva ofta blifvit forliknade vid ita- 

 lienskan, och orn de ofriga tschudiska, tartariska och mongoliska spraken, till och med 

 chinesiskan , berattas det samma i stOrre eller mindre grad , ehuru en del hafva ett ganska 

 stort antal bokstafsljud. De amerikanska spraken, fran gronland till eldslandet, beskrifvas 

 sasorri hufvuclsakligen veka och latta att uttala; de polynesiska och australiska aro sar- 

 deles bekanta for samma egenskaper och enligt sednare tiders underrattelser fran Afrika 

 lara negerspraken oftast vara af lika beskaft'enhet. Enligt den mangd af olika spraks al- 

 phabet, som LEPSIUS i sitt ofta citerade arbete uppraknar, synas sprakljudens antal vara 

 ringast uti irokesiskan i Nordamerika, som blott skulle aga 5 vocaler och 9 consonanter, 

 samt sydaustraliskan, med 6 vocaler och 10 consonanter. I bada spraken aro consonan- 

 terna blott sadane, som allmannast forekomrna i alia sprak: m. p, w, n, t, k, j, h, r, ng. 



Af det anforda kan man draga hvilka slutsatser man behagar, men en ar tydlig, 

 nemligen den, att ett vekt och melodiskt sprak, eller sadant som man vanligen anser vara 

 vackert och bojligt och som ar latt att uttala, icke ar ett tecken till hdgre bildning eller 

 bildningsskicklighet hos ett folk. De harda, svart uttalade ljuden forefalla mig sasoin ett 

 nagot otympeligt uttryck af ett ohyfsadt folks behof att utvidga sin tankekrets och sitt 

 sprakfOrrad ; de kunna saledes snarare vara tecken till bildnings-skicklighet, an till rahet. 

 Sattet huru denna utvidgning af spraket blifvit utford torde vittna om den grad af skon- 

 hetssinne, som ledt bemodandet. Liksa kan man med temlig visshet pasta, att ehuru ett 

 ganska stort antal sprak numera aro val bekanta ba.de till sitt ordforrad och sin gramma- 

 tikaliska byggnad, sa ar det dock ej siikert, att alia uti dessa sprak fSrekornmande bok- 

 stafsljud aro kanda. Somliga frammande sprakljud aro visserligen temligen latta att lara 

 for den som har fint 6ra och bojliga talorganer, men for att ratt uppfatta och bedomma 

 andra dylika, fordras ofta en ganska noggrann kannedom och mangarig erfarenhet att 

 tala och att hora det frammande sprak hvaruti de forekomma. Man ihagkomme blott 

 svarigheten att lara en nybegynnare i vart land att ratt fatta och att utsaga de bada 

 tyska ljuden af ch och de bada engelska af th, for hvilka man dock kan gifva bestiimda 



