OM PHONETISKA BOKSTAFVER. 73 



af stafvelserna*). Utaf stafvelsen ar nemligen ett enkelt vocalljud den enda nodvandiga 

 eller vflsentliga delen, sasoin fOrut anfordes (p. 39, i bSrjan af Cap. om bokstafvernas in- 

 delning, till hvilkcn vi hanvisa). Consonantljuden bildas af talorganerna, under det att 

 stafvelsen ljuder, sasoin biljud eller forandringar af en del af stafvelseljudet. Biljudet 

 undantranger dcrvid dcnna del af hufvudljudet och satter sig sjelf i dess stalle; dock ej 

 fullkomligt, ty det blir Ijudande genom en annu fortfarande del af det allmjlnna stafvelse- 

 ljudet. Den delen af detta sednare, som aterstar ren (icke upptagen af consonantljud), 

 utgSr stafvelsens vocal. Consonantljuden kunnu alldeles saknas, t ex.: a, eller finnas i 

 burjan af en stafvelsc, eller i slutet, eller bada delarna, sasom: la, all, loll; ta, at, lat; 

 eller ett consonantljud kan t. o. in. fortsattas, intoneradt, sa att det upptager hela staf- 

 velsen. Men consonantljudet kan ej forekomma i rnidten af stafvelsen, einedan det da 

 skulle afbryta vocalljudet och g5ra tva stafvelser af en, sasom: ala, ata. I vanliga fall 

 bores vocalljudet rent, atminstone midt uti stafvelsen, under det att talorganerna ombyta 

 stiillning, sasom i: fait, fall, tak, 



En stafvelse uti hvilken delarna aro gifna kan vara olika i anseende till tidsmattet, 

 ljudstyrkan, tonen och tydligheten. Det ar dessa olikheter som kallas accenter (sensu 

 latiore) och som kunna utmarkas med accent-tecken. De aro egenskaper hos stafvelsen 

 eller hos bokstilfverna, men ej delar deraf. 



Tidsmattet (qvantiteten, langden) kan vara ganska olika; men beqvamligheten vid 

 talet och den takt vid hvilken detta, sasom all fortsatt rorelse, maste bli mer eller mindre 

 bundet, samt stafvelsernas egen korthet, g5ra, att dessa kunna antagas vara blott af tva 

 slag i anseende till langden, hvilka vi kalla: langa och korta. T. ex. i orden: ata, mdi-ta, 

 gal-la, ga-ta, Fir forsta stafvelsen lang och andra stafvelsen kort; i: behag, forslag, ar den 

 forsta kort, den andra lang. Men afven inom sjelfva stafvelsen kunna de olika vocal- 

 och Consonantljuden upptaga olika tid, hvarigenoin vi afven hafva att marka langa och 

 korta bokstafsljud , t. ex. stafvelserna: kal och ksll aro lika langa, men skilja sig der- 

 igenom, att a ar langt i den forra, kort i den sednare; en lang stafvelse bar nemligen 

 ofta kort vocal. Consonantljuden, som uppfylla det ofriga af tidsmattet, aro saledes afven 

 olika langa i de bada orden. Till detta amne aterkomrna vi i det foljande. 



Ljudstyrkan (betoningen, egentliga accenten, de gamles accentus eller tenor) kan 

 vara olika i olika stafvelser, och vanligtvis, men ej alltid, uttalas en stafvelse i hvarje ord 

 med s tor re styrka an de ofriga. Denna stafvelse sages da hafva ljudvigt, eller tonvigt, 

 eller skarp accent, ace. acutus, och kan utmarkas med ett eget tecken (e). T. ex. i orden: 

 dctf/en, solen, huset; kommer, fatter, firmer, liar forsta stafvelsen denna accent (eller storre 

 ljudstyrka); i: forlata, besinna, gudomlig, bar den rnellersta, i: behag, befall, fatal, raseri, 

 bar sista stafvelsen acut accent. De ofriga stafvelserna uttalas blott med vanlig, sva- 

 gare ljudstyrka. De sagas vara utan ljudvigt eller tonvigt, (eller obetonade; eller hafva 

 svag betoning, svag eller mild accent; accentus gravis, lenis). De kunna visserligen vara 

 temligen olika sinsemellan; men samma anledningar som gora en jemn fordelning af qvan- 

 titeten, fororsaka afven en viss likformighet i ljudstyrkan vid vanligt tal, sa att man blott 



*) Da vi tala om enhetcrnas delar, erinra vi derom att eiifieteriia af menniskosliigtet iiro de sarskilda iudividerna, 

 hvilka ater iiro sammansatta af delar: hufvud, armar . . , muskier, beu etc. 



K. vet. Ak i i. 11 unl! l. 1U 



